Pensjon/overgangsstønad til tidligere familiepleier er i prinsippet en kompensasjon for reduserte muligheter til å forsørge seg selv ved eget arbeid. § 16-6 krever at den nedsatte arbeidsevnen/arbeidsmuligheten skal ha sin årsak i pleieforholdet.
Vurderingen av om pleieforholdet har ført til nedsatt arbeidsevne og nedsatte arbeidsmuligheter for familiepleieren må vurderes skjønnsmessig i hvert enkelt tilfelle.
Det stilles i tillegg krav om at familiepleieren, foruten manglende arbeidsinntekt, heller ikke har andre økonomiske midler som er tilstrekkelige til livsopphold. Det siktes da til kapitalformue, kapitalinntekter pensjonsinntekter o.l.
Det må fremstå som overveiende sannsynlig at det hovedsakelig er pleieforholdet som har redusert søkerens arbeidsevne og arbeidsmuligheter. Trygderetten har i en kjennelse av 16. april 1970 (publ.nr. 10/18) lagt til grunn at det ikke kan kreves særlige strenge bevis for at den som fra ung alder, og i de yrkesmessig sett beste år av sitt liv har utført pleie og tilsyn, har fått arbeidsevne og arbeidsmulighet nedsatt på grunn av pleieforholdet. Annerledes kan det være hvis vedkommende var godt voksen da pleieforholdet begynte og heller ikke før pleieforholdet hadde arbeidsinntekt av betydning.
Vurderingen av årsaksforholdet mellom pleieforholdet og varig reduksjon av arbeidsevnen må baseres på skjønn. Det samme gjelder vurderingen av hvilke arbeidsmuligheter familiepleieren har. Det kan f.eks. legges vekt på at familiepleieren har vært borte fra arbeidslivet i lengre perioder på grunn av omsorg for gamle foreldre, selv om det ikke hele tiden har vært nødvendig stell og pleie.
For personer som er under 55 år vil man normalt ikke finne at ervervsevnen er varig nedsatt på grunn av pleieforholdet. Det kan da være aktuelt å tilstå overgangsstønad i en tilpasningsperiode tidsbegrenset til 1 - 2 år.
Selv om familiepleieren er i en alder av 54 - 55 år når pleieforholdet tar til, kan det ikke utelukkes at vedkommende kunne ha tatt inntektsgivende arbeid. Vilkåret om nedsatte arbeidsmuligheter på grunn av pleieforholdet vil derfor kunne anses oppfylt i slike tilfeller, men det må foretas en konkret, skjønnsmessig vurdering i hvert enkelt tilfelle.
Det er et vilkår at arbeidsevne og arbeidsmuligheter er nedsatt så sterkt at vedkommende ikke kan forsørge seg selv ved eget arbeid. Som utgangspunkt er det i praksis lagt til grunn at arbeidsevnen anses å være nedsatt når forventet årlig arbeidsinntekt (avrundet ned til nærmeste hele tusen kroner) er lavere enn tre ganger grunnbeløpet (avrundet opp til nærmeste hele tusen kroner). Denne praksisen bygger på Trygderettens kjennelse av 4. september 1969 (publ.nr. 10/11).
For å få klarlagt pleieforholdets virkning på søkerens arbeidsmuligheter, er det nødvendig å vurdere søkerens eventuelle arbeidsforhold og arbeidsmuligheter i tiden før, under og etter pleieforholdet.
Det er som utgangspunkt situasjonen ved pleieforholdets opphør som er avgjørende. Nedsatt arbeidsevne og nedsatt arbeidsmulighet som inntrer senere kan imidlertid også ha sin årsak i pleieforholdet og medføre at den tidligere familiepleieren kan få rett til ytelser etter kapittel 16.
For å få ytelser etter dette kapitlet må pleieforholdet ha medført at familiepleieren, i tillegg til manglende arbeidsinntekt, heller ikke ellers har tilstrekkelige midler til livsopphold. God økonomi i form av formue (bankinnskudd, aksjer, obligasjoner og annen omsettelig formue), kapitalinntekt, annen pensjonsinntekt e.l. kan gi grunnlag for avslag. Formue som bare er verdi av egen bolig medregnes ikke.
Dersom den tidligere familiepleieren har slik økonomi at vedkommende er sikret en årlig inntekt på nivå med minstepensjon i folketrygden regnet frem til vedkommende får rett til uførepensjon eller alderspensjon fra folketrygden, må krav om ytelser avslås. Formue i form av bankinnskudd og annen omsettlig formue som nevnt ovenfor forutsettes anvendt til livsopphold i slike tilfeller.
Det vises også til lov 3. mars 1972 nr. 5 om arv m.m. § 36 andre ledd (arveloven), som gir hjemmel for at hjemmeværende barn, som uten rimelig vederlag har gjort mye for arvelateren, ved arveoppgjøret kan få en sum av boet før eventuell fordeling til andre arveberettigede, dersom dette er rimelig etter forholdene.