Nyskrevet 14.10.2015 av Arbeids- og velferdsdirektoratet, Ytelsesavdelingen, Regelverkskontoret.
Teksten er omarbeidet i sin helhet og forskriftskommentarene er skilt ut som eget rundskriv.
Innhold
Generell kommentar
Yrkesskadedekket
Godkjennelsesprosedyren har tre trinn
Følgetilstander
Forholdet til § 13-3 - Yrkesskader
§ 13-4 første ledd
Sykdom
Forverring av en eksisterende sykdom
Midlertidig / tidsbegrenset godkjenning
§ 13-4 andre ledd
Bokstav a - Karakteristisk sykdomsbilde
Bokstav b - Påvirkning i tid og konsentrasjon
Bokstav c - Symptomene skal være oppstått i rimelig tid etter påvirkningen
Bokstav d - Annen sykdom eller påvirkning
Annen sykdom og annen påvirkning
Vurdering og vektlegging av de ulike årsaksfaktorer
Spesielle forhold
§ 13-4 tredje ledd
Delvis godkjenning
Fordeling av medisinsk invaliditet og fordeling av ervervsmessig uføregrad
Visse sykdommer som skyldes påvirkning i arbeid skal likestilles med yrkesskader. Dette innebærer at sykdommen gir samme rettigheter som yrkesskader etter folketrygdlovens bestemmelser.
Det er to forskrifter gitt med hjemmel i § 13-4 første ledd som angir hvilke sykdommer som skal regnes som yrkessykdommer.
I bestemmelsens andre ledd angis krav til årsakssammenheng mellom den skadelige yrkespåvirkningen og sykdommen i fire delvilkår. Delvilkår a til c stiller krav til sykdomsbildet, påvirkningstid og latenstid. Det er kun yrkesfaktoren som skal vurderes etter disse delvilkårene. Etter delvilkår d er også andre mulige årsaker til sykdommen relevante.
Alle delvilkår i andre ledd må være oppfylt for at en sykdom skal kunne godkjennes fullt ut som yrkessykdom. En sykdom kan delvis godkjennes som yrkessykdom dersom delvilkåret i andre ledd bokstav d ikke er oppfylt og yrkespåvirkning har bidratt til sykdomsutviklingen. Ved delvis godkjenning må vilkårene i a, b og c være oppfylt.
Den skadelige påvirkningen som skal vurderes etter § 13-4 annet ledd bokstav b må ha skjedd i arbeid som yrkesskadedekket. Se § 13-4 tredje ledd. For å være yrkesskadedekket må vedkommende - i tillegg til å være medlem av folketrygden i henhold til bestemmelsene i kapittel 2 - være omfattet av den persongruppe som er omtalt i §§ 13‑6 til 13‑13.
Godkjennelsesprosedyren har tre trinn
Trinn 1: Vurdere om den aktuelle påvirkning og/eller sykdom omfattes av opplistingen i forskriftene fastsatt etter § 13‑4 første ledd. Se kommentarene til forskriftene nedenfor.
Dersom den aktuelle sykdom og/eller påvirkning ikke omfattes av forskriftene, må et krav om godkjennelse avslås på grunnlag av dette. Det er da ikke nødvendig å gå videre til neste trinn.
Trinn 2: Vurdere av om delvilkårene i bokstavene a, b og c i § 13-4 andre ledd er oppfylt. Se kommentarene til disse delvilkårene nedenfor.
Dersom et eller flere av disse delvilkårene ikke er oppfylt må et krav om godkjennelse avslås, og det er ikke nødvendig å gå videre til trinn 3.
Trinn 3: Vurdere om det foreligger annen sykdom eller påvirkning som gir et mer nærliggende eller sannsynlig grunnlag for de aktuelle symptomer, jf. § 13-4 andre ledd bokstav d. Dersom vi kommer til at dette er tilfelle må krav om full godkjennelse av sykdommen avslås.
Dersom vilkåret i § 13-4 andre ledd bokstav d ikke er oppfylt, må det vurderes om en del at det totale sykdomsbildet skyldes yrkespåvirkningen slik at sykdommen kan delvis godkjennes som yrkessykdom. Se nærmere om dette i avsnittet “Delvis godkjennelse”, nedenfor.
Følgetilstander til en godkjent yrkessykdom (såkalt avledet eller sekundær skadefølge) kan godkjennes som yrkessykdom. Eksempelvis hvis en person som har fått godkjent hepatitt som yrkessykdom utvikler leversvikt. Leversvikten kan da godkjennes som yrkessykdom forutsatt at hepatitten er hovedårsaken til leversvikten.
Et annet eksempel er tinnitus som følge av hørselsnedsettelse.
En følgetilstand kan godkjennes selv om den ikke er omfattet av forskriftene til første ledd. Forutsetningen for å godkjenne en følgetilstand er at tilstanden har sin hovedårsak i en yrkessykdom som er godkjent etter reglene i § 13-4. Dette er fastslått i Gulating lagmannsretts dom av 30. desember 2008 (LG-2008-32704). Godkjenningsspørsmålet knyttet til følgetilstanden reguleres altså ikke av § 13-4. Dette innebærer at det ikke er adgang til delvis godkjenning av følgetilstanden.
Les mer om følgetilstander i rundskrivet til § 13-3.
Forholdet til § 13-3 - Yrkesskader
I yrkesskadetilfellene skal alle typer skader eller sykdommer som skyldes en arbeidsulykke under yrkesskadedekning godkjennes som yrkesskade, jf. § 13-3. Dersom en sykdom skyldes en arbeidsulykke eller er en følgetilstand til en yrkesskade, skal saken derfor ikke vurderes som en yrkessykdom etter § 13-4, men som yrkesskade etter § 13-3.
Etter § 13-4 er det ikke noe krav til at det har skjedd en arbeidsulykke eller en tidsavgrenset ekstraordinær påkjenning. De fleste yrkessykdommer oppstår som følge av skadelig yrkespåvirkning over tid. Det er heller ikke noe krav til at den skadelige påvirkningen har skjedd innenfor en nærmere tidsavgrenset periode, slik som i yrkesskadesaker. Ved kortere tids påvirkning, som for eksempel ved gasslekkasjer og røykutvikling kan det tenkes at vilkårene er oppfylt etter både § 13-3 og § 13-4.
Etter bestemmelsen skal visse yrkessykdommer som skyldes påvirkning i arbeid, klimasykdommer og epidemiske sykdommer likestilles med yrkesskade. Departementet gir forskrifter om hvilke sykdommer som skal likestilles med yrkesskade. Det vises til egne kommentarer til forskriften.
Det er ikke slik at alle sykdommer som skyldes eksponering under yrkesskadedekket arbeid kan godkjennes som yrkessykdom. En sykdom kan kun godkjennes som yrkesskade i det tilfellet eksponeringsformen og/eller sykdomstypen er omfattet av forskrift. Dette fremgår av lovens ordlyd som beskriver at «Visse yrkessykdommer» skal likestilles med yrkesskade. Departementet har gitt forskrift om hvilke sykdommer som skal omfattes.
Det finnes to forskrifter hjemlet i § 13-4 første ledd, begge fastsatt av Sosial- og helsedepartementet den 11. mars 1997. Likevel er det bare F11.03.1997 nr. 220 (ofte kalt «Yrkessykdomsforskriften») som anvendes i praksis. Den andre forskriften; F.11.03.1997 nr. 219, er en opplisting av forskjellige yrkessykdommer. Denne forskriften kom i stand for å tilfredsstille ILOs rekommandasjoner om yrkessykdom, men forskriftens liste innebærer ingen utvidelser i forhold til Yrkessykdomsforskriften.
Sykdom
Når det skal vurderes om det foreligger sykdom, skal det legges til grunn et sykdomsbegrep som er vitenskapelig basert og
alminnelig anerkjent i medisinsk praksis. Sykdomsbegrepet er derfor dynamisk i den forstand at innholdet vil forandre seg
over tid i samsvar med utviklingen innenfor legevitenskapen mv.
Sykdommen som søkes godkjent som yrkessykdom må være bekreftet av lege. Dersom det søkes om å få godkjent en tilstand som ikke er medisinsk bekreftet, er det ikke nødvendig å vurdere lovens øvrige vilkår. Kravet avslås da med hjemmel i § 13-4 første ledd.
I Rt-2012-929 har Høyesterett uttalt følgende: «Forutsetningen om at søkeren faktisk lider av den aktuelle sykdommen, kan i denne sammenheng sies å ligge som en selvfølgelig, og derfor uuttalt, forutsetning for hele § 13-4.».
Forverring av en eksisterende sykdom
En sykdom som har oppstått før den skadelige yrkespåvirkningen vil ikke oppfylle vilkåret i § 13-4 annet ledd bokstav c.
Etter fast og langvarig praksis er det adgang til å godkjenne forverring av en sykdom som skyldes skadelig yrkespåvirkning. I disse tilfellene er det selve forverringen som godkjennes.
Det er en forutsetning for slik godkjenning at sykdommen omfattes av forskriften og at vilkårene i annet ledd er oppfylt for forverrelsen.
Midlertidig / tidsbegrenset godkjenning
Ikke alle yrkessykdommer er varige. Hvis prognosen for sykdommen tilsier at en person med en yrkessykdom vil bli frisk innen en viss tid, er det aktuelt med en tidsbegrenset godkjenning. I disse tilfellene skal sykdommen godkjennes for perioden personen er syk hvis vilkårene for godkjenning er tilstede. Personen vil da være sikret yrkesskaderettigheter etter folketrygdloven for den perioden hun/han har en yrkessykdom.
Dersom sykdommen er tilhelet vil det som hovedregel ikke bli gitt oppreisning for oversittet meldefrist, se kommentarene til § 13-14 femte ledd.
Vilkårene i bokstavene a, b, c og d er kumulative. Det innebærer at alle vilkårene må være oppfylt for å få godkjent en yrkessykdom fullt ut. Det er personen som søker om godkjenning som må bevise at vilkårene i bokstav a til c er oppfylt. Dersom disse vilkårene er oppfylt, har personen krav på godkjenning hvis NAV ikke kan bevise at det er mer sannsynlig at annen sykdom eller påvirkning enn yrkeseksponeringen er årsaken til symptomene. Dersom vilkåret i bokstav d ikke er oppfylt kan sykdommen delvis godkjennes hvis yrkespåvirkningen har bidratt til sykdomsutviklingen.
Bokstav a - Karakteristisk sykdomsbilde
Et karakteristisk sykdomsbilde er i denne sammenhengen et sykdomsbilde som etter anerkjent medisinsk viten er en typisk følge av yrkespåvirkningen.
Det er den generelle sammenhengen mellom yrkespåvirkningen og den påberopte sykdommen som er relevant for vurderingen av dette vilkåret. Det vil si at det er tilstrekkelig at sykdommen, uavhengig av søkers konkrete sak – kan være en følge av yrkeseksponeringen. Altså om sykdommen «er i samsvar med det som den aktuelle påvirkningen kan framkalle». Det er ikke av betydning om det lar seg sannsynliggjøre en konkret sammenheng mellom sykdom og yrkeseksponering.
Høyesterett har i dom av 14.06.12, publisert i Rt-2012-929, vurdert forståelsen og anvendelsen av delvilkåret i bokstav a:
"I trygderettspraksis og lagmannsrettpraksis er det særlig en uttalelse i en trygderettskjennelse 30. desember 1998 – TRR – 1997 – 454 – som det blir vist til som retningsgivende for innholdet i § 13-4 annet ledd bokstav a. Denne uttalelsen lyder slik:
"Det legges vanligvis til grunn at sykdommen ut fra anerkjent medisinsk viten må være en typisk følge av påvirkningen. I en del tilfeller har man imidlertid ikke foretatt epidemiologiske undersøkelser i relasjon til de aktuelle kjemiske stoffer som er påberopt som årsaksfaktorer. Årsaken til dette er at det ofte tar lang tid før man får mistanke om at et nytt kjemisk stoff kan ha helseskadelige virkninger. Retten legger til grunn at man i de tilfeller der man ikke kan basere seg på slike konkrete forskningsresultater, eventuelt må bygge på kunnskapene om virkningsmekanismer og kunnskaper om et produkts aktuelle skadepotensiale. Etter dette vil retten definere begrepet karakteristisk sykdomsbilde som et sykdomsbilde som på grunnlag av flere vitenskapelige undersøkelser er dokumentert som en regelmessig virkning av den aktuelle eksponering, og med en hyppighet som avhenger av påvirkningsgrad og tid, samt et sykdomsbilde som kan forventes ut fra kunnskaper om virkningsmekanismer og kunnskaper om produktets aktuelle skadepotensiale.
Retten viser til kjennelse avsagt 13. august 1998 i ankesak TRR–1997-1863 der det ble uttalt «etter rettens syn er det ikke noe formelt vilkår for godkjenning at kravet til årsakssammenheng understøttes av vitenskapelige undersøkelser. Vurderingen av om sykdomsbildet kan fremkalles av den aktuelle påvirkningen må her som vanlig ellers – bero på en alminnelig bevisbedømmelse hvor resultatet som det så vidt er overvekt av sannsynlighet for legges til grunn. Det ble videre presisert at det i slike tilfelle skal nokså mye til for at årsakssammenheng kan godtas."
Det er vist til denne uttalelsen blant annet i fem-dommerkjennelsen 13. februar 2004 – TRR-2003-1958. Også i Frostating lagmannsretts dom 5. februar 2001, LF-2000-407, og i Agder lagmannsretts dom 3. februar 2003, LAa-2001-906, har man basert seg på uttalelsen. Uttalelsen er videre lagt til grunn av utvalget som har utredet et forslag til ny arbeidsskadeforsikring, NOU 2004:3 Arbeidsskadeforsikring side 229-230.
Jeg er enig i at den gir et riktig utgangspunkt for forståelsen av bestemmelsen. Det fremstår klart av den at annet ledd bokstav a gjelder den generelle sammenheng mellom den aktuelle sykdommen og den aktuelle påvirkningen. Det er denne generelle sammenhengen som i lagmannsrettsavgjørelser er utlagt dithen at bokstav a statuerer et «skjerpet krav til sammenheng» mellom sykdom og påvirkning".
Høyesterett fulgte opp disse synspunktene i dom av 12.12.13, Rt-2013-1642, og uttalte videre at:
«Det må oppstilles krav om symptomer som er typiske og regelmessig forekommende ved den aktuelle påvirkningen, og om et sykdomsbilde som kan forventes ut fra de kunnskaper man til enhver tid har. Her viser jeg til NOU 2004:3 Arbeidsskadeforsikring, der det på side 228 heter:
«Vilkårene i folketrygdloven § 13-4 andre ledd bokstavene a, b og c forutsetter at det er en alminnelig aksept i det medisinske miljø for at denne type sykdomsbilde kan framkalles av den aktuelle påvirkningen.»
Etter mitt syn kan det derimot ikke kreves at symptomene bare sees ved den aktuelle påvirkningen – og ikke ved andre sykdomstilstander og påvirkninger. Et slikt vilkår ville i praksis utelukke visse typisk arbeidsrelaterte lidelser fra yrkesskadedekning, noe som ville stride mot særreglene om yrkesskader. Som jeg kommer tilbake til, har aktuell påvirkningsgrad ingen plass i vurderingen etter bokstav a. At vedkommende har andre symptomer enn de som inngår i et karakteristisk sykdomsbilde, utelukker ikke den aktuelle yrkessykdommen, se femmedlemskjennelsen på side 21. På den annen side ligger det i kravet om at sykdomsbildet må være karakteristisk en forutsetning om at det ikke nødvendigvis er tilstrekkelig at den aktuelle påvirkningen har utløst sykdommen, se til illustrasjon RG-2003-624.»
I denne dommen vurderte Høyesterett også at det ikke kan legges avgjørende vekt på at det ikke er vitenskapelig dokumentert årsakssammenheng mellom den anførte sykdommen og den konkrete yrkesgruppen.
Bokstav b - Påvirkning i tid og konsentrasjon
Etter § 13-4 annet ledd bokstav b kreves det at man i «tid og konsentrasjon har vært utsatt for den aktuelle påvirkningen i en slik grad at det er en rimelig sammenheng mellom påvirkningen og det aktuelle sykdomsbildet.» Det stilles altså krav til påvirkningstid og -konsentrasjon. Vitenskapelige arbeider på gruppenivå om hva som skal til for å fremkalle en sykdom vil være retningsgivende.
Enhver yrkesrelatert sykdom trenger en viss tid for å utvikles. En slik utvikling vil være avhengig av intensiteten og varigheten av den skadelige yrkespåvirkningen. Hvor stor påvirkning som må til for å forårsake sykdom er avhengig av påvirkningens art, sykdommens art og individuelle forhold. Noen er arvelig (genetisk) disponert for å få en viss sykdom. Se punktet “Arvelig disposisjon for sykdom” nedenfor.
Spørsmålet om en person i tid og konsentrasjon har vært utsatt for skadelig påvirkning i en slik grad at det kan forklare sykdomsutviklingen, er ofte forbundet med stor usikkerhet. Det er sjelden det kan gis nærmere spesifiserte normer for hvor stor skadelig påvirkning som må til for å gi et visst resultat. Imidlertid har det i en viss grad vist seg mulig å sette opp minstegrenser for den yrkesmessige eksponering som må til for å forårsake bestemte sykdommer. Se omtalen av de enkelte sykdommer i kommentarene til forskriften.
Avgjørelsen av spørsmålet om en skadelig påvirkning i tid og konsentrasjon har vært tilstrekkelig til å gi et visst sykdomsresultat, må tas på grunnlag av medisinsk skjønn ut fra personens yrkeshistorie (yrkesanamnese). Ved klarlegging av eksponeringen er det viktig å være oppmerksom på vilkåret i § 13-4 tredje ledd. Det er kun påvirkningen som har skjedd mens vedkommende var yrkesskadedekket etter §§ 13-6 til 13-13 som skal tas med. Annen påvirkning, som for eksempel skjer under arbeid som selvstendig næringsdrivende uten frivillig yrkesskadeforsikring, eller på fritiden, vil være å regne som en «annen årsak» under vilkåret i § 13-4 annet ledd bokstav d.
Vilkåret i bokstav b er belyst i LB-2000-3582. Saken gjaldt en mann som hadde blitt eksponert for løsemidler. Lagmannsretten kom til at vilkåret i § 13-4 annet ledd bokstav b var oppfylt, slik at Trygderettens kjennelse var ugyldig. Lagmannsretten tok følgende utgangspunkt i vurderingen av vilkåret:
«Problemstillingen i saken er hvorvidt han gjennom sitt arbeid har blitt utsatt for påvirkning av løsemidler i en slik grad at det er rimelig sammenheng mellom påvirkningen og det aktuelle sykdomsbildet, jf. bestemmelsens annet ledd b). Lagmannsretten legger til grunn at vurderingen skal baseres på generell medisinsk forskning og erfaringsgrunnlag.»
Som det fremgår av kommentarene til løsemiddelskader i forskriften § 1 A nedenfor er det medisinsk anerkjent at det som et generelt utgangspunkt kreves omtrent 8-10 års påvirkning av løsemidler for at vilkåret i bokstav b er oppfylt. Vilkåret i bokstav b må imidlertid alltid vurderes konkret i den enkelte sak på grunnlag av eksponeringens konsentrasjon og varighet. I LB-2000-3582 ble det etter en konkret vurdering konkludert med at eksponeringen samlet sett var tilstrekkelig:
«Det er ubestridt at A i fem år, fra 1961 til 1966 var utsatt for tilstrekkelig påvirkning til at intensitetskravet er oppfylt. Grunnlaget for skadevirkninger lå da latent. Etter lagmannsrettens syn er den samlede påvirkning han ble utsatt for i de neste 19 år så stor at den minst utgjør fem års kvalifisert påvirkning. Når den samlede eksponering vurderes til minst 10 års tilstrekkelig påvirkning er det ikke i strid med medisinsk forskning og erfaringsgrunnlag å fastslå at betingelsen etter folketrygdloven § 13 annet ledd b) er oppfylt [...]»
Bokstav c - Symptomene skal være oppstått i rimelig tid etter påvirkningen
Tiden som går fra den skadelige yrkespåvirkningen til symptomdebut kalles latenstid. Latenstiden varierer sterkt fra sykdom til sykdom. Eksempelvis har støvlungesykdommer 15-20 års latenstid, mens det er alminnelig medisinsk aksept for at løsemiddel- og larmskader hverken oppstår eller videreutvikles etter eksponeringsopphør. Hva som er «rimelig tid» må derfor vurderes konkret for hver enkelt sykdom og påvirkningsform.
Det vises til omtalen av enkelte sykdommer under kommentarene til forskriften nedenfor.
Bokstav d - Annen sykdom eller påvirkning
Dersom vilkårene i bokstav a, b og c er oppfylt, skal sykdommen godkjennes som yrkessykdom med mindre det er mer sannsynlig at en annen sykdom eller påvirkning er årsaken til de aktuelle symptomene. Det er NAV som må bevise at det er mer sannsynlig at sykdommen er fremkalt av en annen årsak.
Det er ikke uvanlig i yrkessykdomssakene at to eller flere årsaksfaktorer ligger bak det aktuelle symptombildet. Et symptombilde som passer med en sykdom som oppfyller delvilkårene i § 13-4 andre ledd a, b, og c, kan også passe med andre sykdommer som ikke har sin årsak i yrkespåvirkningen. Andre påvirkningsformer enn yrkespåvirkning kan ha bidratt til sykdomsutviklingen.
Annen sykdom eller påvirkning kan opptre uavhengig av yrkespåvirkningen. Både yrkespåvirkning og annen påvirkning eller sykdom kan være tilstrekkelig til å fremkalle det aktuelle symptombildet.
De forskjellige årsakene til den påberopte yrkessykdommen må derfor kartlegges i hver enket tilfelle. Det må vurderes hvor stor andel av årsaken til sykdommen som er forårsaket av yrkespåvirkningen, og det må vurderes hvor stor andel av sykdommen som skyldes en annen påvirkning eller en annen sykdom.
Annen sykdom og annen påvirkning
Med “annen sykdom” mener vi:
Med “annen påvirkning” mener vi:
Annen sykdom og annen påvirkning kan ha bidratt til sykdomsutviklingen sammen med yrkespåvirkningen. Ved påberopt løsemiddelskade kan for eksempel ytterligere faktorer bak lidelsen dels være andre påvirkningsformer som eller alkoholmisbruk, dels annen sykdom som multippel sclerose og organisk demenssykdom.
Vurdering og vektlegging av de ulike årsaksfaktorer
Vurderingen av om det foreligger annen sykdom eller påvirkning som er en mer sannsynlig årsak til de aktuelle symptomene enn de yrkesbetingede, kan sammenliknes med å foreta en vektlegging i en balansevekt. I den ene vektskålen legger vi de yrkesbetingede årsaksfaktorer og i den andre skålen legger vi de andre mulige årsaksfaktorer i form av “annen sykdom” eller “annen påvirkning”.
Denne vektleggingen kan gi følgende resultat:
Vilkåret i bokstav d er oppfylt:
Dersom vektskålene blir stående med overvekt på siden for de yrkesbetingede årsaksfaktorer, skal det aktuelle symptombildet godkjennes fullt ut som yrkesbetinget. Det samme gjelder dersom vektskålene blir stående i balanse. I et slikt tilfelle vil de andre mulige årsaksfaktorer ikke gi et mer nærliggende eller sannsynlig grunnlag for de aktuelle symptomer.
Vilkåret i bokstav d er ikke oppfylt:
Dersom skålen på balansevekten som inneholder “annen sykdom” eller “annen påvirkning” veier mest” (mer enn 50 %), vil resultatet bli at det er en «annen sykdom» eller «annen påvirkning» som er hovedårsaken til symptombildet. I slike tilfeller kan det gis delvis godkjennelse av sykdommen som yrkessykdom dersom yrkesfaktoren har bidratt. Adgangen til å delvis godkjenne en yrkessykdom er ikke hjemlet i bokstav d, men følger av ulovfestet etablert praksis. Se eget avsnitt om delvis godkjennelse nedenfor.
Det vises til Rt.2005-495 hvor denne forståelse av bestemmelsen er lagt til grunn. Spørsmålet var om utvikling av lungekreft hos en person som hadde røkt selv og blitt utsatt for røyk fra arbeidsmiljøet kunne få godkjent sykdommen som yrkessykdom. Vilkårene i lovens bokstav a til c var oppfylt, og saken gjaldt tolkingen av bokstav d. Høyesterett kom på bakgrunn av de sakkyndiges erklæring til at egen røyking hadde bidratt med 55 % av årsaken til sykdommen, mens yrkespåvirkningen utgjorde 45 %. Høyesterett slo fast at hovedårsakslæren gjelder ved vurderingen av dette vilkåret. Dette innebærer at vilkåret ikke er oppfylt dersom «annen sykdom eller påvirkning» har bidratt med mer enn 50 % av årsaksvekten. Da yrkespåvirkningen ikke utgjorde minst 50 % av årsaken til lungekreften, kunne sykdommen ikke godkjennes fullt ut som yrkessykdom. Se eget avsnitt om delvis godkjenning nedenfor.
Synergisme
I noen tilfeller vil to eller flere årsaksfaktorer virke sammen på en slik måte at sykdomsutviklingen blir mangedoblet i forhold til hva summen av risikoen ved hver av faktorene isolert sett skulle tilsi. Dette kalles synergisme. Det kalles også “potensering” av skadefølgen.
Asbest og tobakk: Tobakksrøyk virker sammen med asbest på en slik måte at risikoen for å få lungekreft øker til mer enn summen av risikoene for hvert stoff. Asbesteksponerte isolatører har fem ganger høyere risiko for å få lungekreft. Det gjelder både røykere og ikke-røykere. Den kombinerte virkningen av asbest og tobakksrøyk øker risikoen 50 ganger.
Det blir normalt ikke foretatt årsaksfordeling i synergitilfellene hvor så vel yrkesbetingede som ikke-yrkesbetingede årsaksfaktorer inngår i samspillet som gir synergieffekten. I lungekrefttilfeller med bakgrunn i asbest og tobakksbruk skal således hele lidelsen godkjennes. Dette fordi det i slike tilfeller ikke er mulig å påvise hvor stor del av sykdommen som ikke skyldes yrkesmessig påvirkning.
Det skal bemerkes at for en nevneverdig synergieffekt med røyking, må asbesteksponeringen alene være tilstrekkelig for en rimelig sammenheng mellom påvirkningen og utviklingen av lungekreft. Med andre ord ser man bort fra årsaksfordelingen mellom asbest og røyking etter folketrygdloven § 13-4 annet ledd bokstav d kun i de tilfeller hvor asbesteksponeringen alene er tilstrekkelig til at vilkåret i bokstav b er oppfylt.
Arvelig disposisjon for sykdom
Arvelige (genetiske) egenskaper hos den enkelte vil kunne øke risikoen for en viss sykdomsutvikling. Det er imidlertid bare i tilfeller hvor det kan dokumenteres at arvelighetsfaktoren er den helt dominerende årsak til sykdomsutviklingen at den skal tillegges betydning som eventuelt grunnlag for årsaksfordeling. Med andre ord vil arvelighetsfaktoren vanligvis ikke føre til årsaksfordeling når det gjelder godkjennelsesspørsmålet.
Bestemmelsen slår fast at påvirkningen som skal vurderes etter bokstav b må ha skjedd mens personen var yrkesskadedekket, se §§ 13-6 til 13-13.
Dersom vilkåret i bokstav d ikke er oppfylt, skal yrkessykdommen delvis godkjennes dersom yrkespåvirkningen har bidratt til sykdommen. Dette er ikke hjemlet i § 13-4, men følger av fast praksis og rettspraksis, se utdraget av Rt.2005-495 som er gjengitt overfor.
Hvor stor del av sykdomsbildet som kan godkjennes som yrkessykdom er avhengig av graden av overvekten på de ikke-yrkesbetingede faktorer.
I den praktiske fordelingen av ansvaret mellom yrkesbetingede og ikke yrkesbetingede årsaksfaktorer brukes som oftest ikke finere sprang enn 10 %. Når “annen sykdom” eller “annen påvirkning” anses for å veie tyngst settes denne til 60 % eller mer. Dette innebærer at ved delvis godkjennelse settes i praksis den del som skyldes de yrkesbetingede faktorer til 40 % eller lavere.
Det er i prinsippet ingen grense for hvor lavt prosentandelen for den godkjente delen av det totale sykdomsbildet kan settes. Det er først når denne andelen vurderes til å være helt ubetydelig at en kan fatte avslag ved krav om godkjennelse på dette grunnlag.
Fordeling av medisinsk invaliditet og fordeling av ervervsmessig uføregrad
Fordelingen vi er kommet frem til når en yrkessykdom er delvis godkjent skal legges til grunn ved fastsettelsen av hvor stor del av lidelsens samlede medisinske invaliditet som kan gi grunnlag for menerstatning. Se nærmere under kommentarene til § 13‑17.
Den del av lidelsen som er godkjent kan også være grunnlag for å gi eventuelt uføretrygd og arbeidsavklaringspenger med yrkesskadefordeler. Da må det tas stilling til hvilken betydning den godkjente del av lidelsen har for tapet av inntektsevnen. Se mer om dette i kommentarene til § 12-17 andre ledd.