Sist endret 21.9.2016 av Arbeids- og velferdsdirektoratet, Tjenesteavdelingen, Tiltaksseksjonen, jf. overskriften:
3.2.2 Til § 6 Opplæringstiltak - § 10-7 tredje ledd - 1 Tilpasningskurs
Nedenfor skal bokstavene a, c og d samt andre og tredje ledd som er gitt en samlet forskrift, kommenteres. De øvrige bokstavene
er gitt egen forskrift med kommentarer.
Det understrekes at de ulike tiltakene i § 10-7 avgrenses mot hverandre, slik at det ikke kan gis stønad til samme tiltak med ulikt hjemmelsgrunnlag. Det vises her til Trygderettskjennelse 05/02785:
”Når det gjelder hjelpemidler som er motordrevet, følger det av rundskriv til omtale av hjelpemidler at disse faller inn under motorkjøretøy når de er konstruert for hastigheter over 10 km i timen.
Det følger av bilforskriften at motorkjøretøy er definert som kjøretøy som er motordrevet, og som er bestemt å kjøre på bakken med unntak av elektrisk rullestol som går under 10 km i timen.
Det følger av dette at et hjelpemiddel ikke kan være motorkjøretøy eller omvendt.”
Kommentarene er delt inn slik at det først er en generell del som er uavhengig av hjemmel. Etter dette vil kommentarene bli inndelt etter om hjemmel er folketrygdloven § 10-7, jf § 10-5, eller § 10-7, jf § 10-6. Det vil avslutningsvis være en del knyttet opp mot forskriftens bestemmelser og som gjelder uavhengig av om hjemmel er folketrygdloven § 10-5 eller § 10-6.
Det er gitt særlige regler for enkelte hjelpemiddelområder, for eksempel syns- og hørselshjelpemidler, se vedlegg nr 7.
Stønad til hjelpemidler mv til bedring av funksjonsevnen i arbeidslivet og i dagliglivet og til ombygging av maskiner på arbeidsplassen.
1.1.1 Historikk
Utviklingen av det norske velferdsamfunnet slik vi i dag kjenner det, startet med at det i 1945 var stor tverrpolitisk enighet om å utvikle velferd for innbyggerne. Første lovhjemmel knyttet til hjelpemidler var Vanføreloven av 5. desember 1958, og det ble gitt stønad til både tekniske og ortopediske hjelpemidler. Denne loven ble administrert av helserådene.
Da folketrygdloven trådte i kraft i 1967, inneholdt bestemmelsene adgang til å gi hjelpemidler som var nødvendige for å kunne gjennomføre yrkesmessig attføring. Først i 1971 fikk folketrygdloven en paragraf som åpnet opp for å gi stønad til tiltak for å bedre medlemmets alminnelige funksjonsevne, i tillegg til de tidligere bestemmelsene om at hjelpen utelukkende skulle ha et ervervsmessig siktemål.
I forarbeidene til denne bestemmelsen ble det slått fast et viktig prinsipp, nemlig at funksjonshemmede skulle utgjøre en naturlig del av ethvert samfunn og at samfunnet skulle tilpasse seg de funksjonshemmede og ikke de funksjonshemmede til samfunnet.
Bestemmelsen gjaldt imidlertid bare personer under 70 år. Hjelpemidler til personer over 70 år ble fortsatt omfattet av Lov om vanføre. I 1980 ble bestemmelsene forandret slik at den også gjaldt personer over 70 år og Lov om vanføre ble opphevet. (Ot.prp. nr. 13 (1979-80)).
Folketrygden var den gang i hovedsak et finansieringssystem for hjelpemidler, men det ble tatt eiendomsforbehold i hjelpemidlene. Ved reformens innføring ble det ikke diskutert spørsmål knyttet til lagring og resirkulering av hjelpemidler som egnet seg for gjenbruk. Sett fra trygdeadministrasjonens side voldte det ganske snart problemer at det ikke var etablert noe system, for å ta hånd om hjelpemidler som var folketrygdens eiendom, og som ble levert tilbake fordi medlemmene ikke lenger hadde bruk for dem.
Opprettelsen av lagre for brukte hjelpemidler tvang seg frem. Det viste seg imidlertid snart at disse lagrene hadde begrensede muligheter for å bidra til en effektiv ressursutnyttelse av investerte midler. Det ble derfor i 1979 igangsatt et forsøksprosjekt med egen hjelpemiddelsentral i Telemark, og denne skulle også bidra til en bedre koordinering av formidlingssystemet for hjelpemidler til funksjonshemmede.
I de følgende årene ble det opprettet hjelpemiddelsentraler i flere fylker. Hjelpemiddelsentralene var administrativt tilknyttet fylkeskommunene. Hjelpemiddelsentralene ble finansiert med 75 % dekning fra staten og 25 % dekning av fylkeskommunen. Hjelpemidlene ble i sin helhet finansiert av folketrygden.
Fra 1. januar 1994 ble hjelpemiddelsentralene overført til staten som en del av trygdeetaten, med Rikstrygdeverket som sentralt ansvarlig forvaltningsorgan som har det faglige og økonomiske ansvaret for hjelpemiddelsentralene. Med overføringen til staten er det bla. forventet en bedre utnyttelse av ressursene i systemet og mer likeverdig tilbud til brukerne enn det som hadde vært mulig med fylkeskommunal administrering. Fra 1. januar 1995 har alle landets fylker en hjelpemiddelsentral.
I 1992 ble det før første gang åpnet for å kunne gi stønad til hjelpemidler til barn for trening, stimulering og aktivisering av den motoriske funksjonsevnen, og i første omgang var dette en ordning for funksjonshemmede barn til og med fylte 12 år. Fra 1996 ble ordningen utvidet til å omfatte den som var under 18 år, og fra 2003 ble den utvidet til å omfatte barn og unge under 26 år. Det er også gjort en utvidelse slik at det kan gis hjelpemidler til å opprettholde eller bedre både den motoriske og den kognitive funksjonsevnen.
I forbindelse med attføringsreformen i 1994, ble alle ytelser under yrkesrettet attføring samlet hos Aetat, og bevilgninger til ordninger som tidligere ble forvaltet av trygdeetaten ble overført fra daværende Sosial- og helsedepartementet til Kommunal- og arbeidsdepartementet. Dette gjaldt også ordningen med lån til igangsetting av egen virksomhet, som ble administrert av trygdeetaten. Samtidig ble de ulike typer attføringsstønadsordningene gjennomgått med sikte på forenkling og samordning med andre tiltaksformer. Som en del av den gjennomgåelsen, ble ordningen med lån til igangsetting av egen virksomhet, som var hjemlet i folketrygdens attføringskapittel, avviklet som egen ordning fra 1. januar 1994. I stedet ble det foreslått at yrkeshemmede skulle integreres i etablererstipendordningen som ble finansiert over statsbudsjettets kap. 2425. Departementene mente at de yrkeshemmede var best tjent med en slik ordning. De ville derved få tilgang til service, opplæring og oppfølging fra samme instanser som øvrige etablere. Det ble lagt til grunn at yrkeshemmede vil bli vurdert innenfor etablererstipendordning, på lik linje med arbeidsledige, kvinner og personer bosatt i næringssvake områder. Dersom etablering av egen virksomhet blir ansett som et hensiktsmessig og nødvendig attføringstiltak for en person, har vedkommende rett til attføringspenger.
Kapittel 10 i folketrygdloven av 1997 inneholder nå også bestemmelser om en rekke andre stønadsområder enn de som er nevnt ovenfor, så som lese- og sekretærhjelp for synshemmede, førerhund, tolkehjelp for døve og tolke- og ledsagerhjelp for døvblinde, opplæringstiltak og hjelpemidler til trening, stimulering og aktivisering, samt stønad til bil. Bortsett fra bil, er dette områder som tidligere har vært organisert og finansiert av funksjonshemmedes organisasjoner, men som det offentlige i utvikingen av trygdesystemet har funnet riktig å overta finansieringen av.
Fra 1997 overtok folketrygden finansieringsansvaret for skolehjelpemidler. Intensjonen med den nye ordningen var å utnytte de samlede ressursene på en bedre måte enn før, og sikre funksjonshemmede elever og barnehagebarn en lik og enklere behandling. Kommunen/fylkeskommunen skal fortsatt ha ansvar for læremidler, utstyr til bruk i undervisning, inventar og adkomst.
Det ble i 2002 innført en rekvisisjonsordning som omfattet enkle hjelpemidler til bruk i dagliglivet (folketrygdloven §10-6), men ikke for hjelpemidler i arbeidslivet (folketrygdloven §10-5). Ordningen går ut på at kommunen (ved godkjent rekvirent) kan bestille/rekvirere hjelpemidler, i stedet for å sende søknad med utfyllende begrunnelse/funksjonsvurdering mv. Godkjente rekvirenter i kommunen skal gjennom erfaring og opplæring ha kompetanse til å vurdere om inngangsvilkårene er oppfylt, og om hjelpemidlet anses som hensiktsmessig og nødvendig. Formålet med denne ordningen er at dette skal føre til enklere saksbehandling, raskere og mer effektiv levering av hjelpemidler – og om mulig gi rom for å sette inn ressursene i mer kompetansekrevende formidling – og mer tid til rådgivning/veiledning. Det er laget uttømmende lister for hjelpemidlene som omfattes av denne ordningen.
Sosial- og helsedepartementet innførte i 2002 en ordning for stønad til seksualtekniske hjelpemidler, og siden bruk av slike hjelpemidler har med svært personlige og intime forhold å gjøre, valgte man en rekvisisjonsordning. Se eget punkt om seksualtekniske hjelpemidler under.
I forbindelse med at ansvaret for sykehusene ble overført til staten, vedtok Stortinget at ansvaret for de fleste typer behandlingsmateriell fra 01.01.03 skulle overføres fra folketrygden til de nye statlige helseforetakene. Dette handlet både om utstyr som tidligere ble gitt som behandlingshjelpemidler hjemlet i kapittel 10 og behandlingsutstyr og forbruksmateriell hjemlet i kapittel 5.
Det kommer jevnlig nye hjelpemidler med stadig flere funksjoner. Før det kan være aktuelt å tilstå slike hjelpemidler drøftes dette med Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Departementet har tidligere gitt uttrykk for sin holdning til den type hjelpemidler slik: "så lenge det finnes enklere og rimeligere hjelpemidler som kan avhjelpe den enkeltes behov på en tilfredsstillende måte, er det ikke anledning å gi stønad til dyrere hjelpemidler med flere funksjoner selv om dette er mer hensiktsmessig for brukeren."
1.1.2 Hjelpemiddelbegrepet
[Endret 2/13, 1/14, 10/14]
Denne delen av rundskrivet vil omhandle tre ulike tiltak etter folketrygdloven § 10-7 som det. kan gis stønad til i henhold til folketrygdloven §§ 10-6 og 10-5. Det er hjelpemidler, ombygging av maskiner og tilrettelegging av fysisk miljø. Her følger en nærmere beskrivelse av hjelpemiddelbegrepet. Se nærmere under pkt 2.3.2 og 2.3.3 nedenfor om ombygging og tilrettelegging.
Et hjelpemiddel i folketrygdlovens forstand, er i utgangspunktet et hjelpemiddel som er egnet til direkte å avhjelpe/erstatte/kompensere for en funksjonssvikt, jf. Trygderettens femmedlemskjennelse 03/01172.
Et hjelpemiddel er i utgangspunktet utstyr som er spesiallaget eller spesialtilpasset for funksjonshemmede. Det kan være lese-, tale- og hørselshjelpemidler ved sansedefekter, og redskaper, støtteanordninger, rullestoler med videre ved bevegelsesvansker. Det gis som hovedregel ikke stønad til ordinært utstyr. Momenter som kan inngå i en vurdering av om et produkt anses som ordinært, er hvorvidt produktet er rettet mot allmennheten og generelt er vanlig i befolkningen å anskaffe.
Det kan unntaksvis gis stønad til ordinært utstyr dersom dette er spesielt egnet til å avhjelpe/erstatte/kompensere for en bestemt funksjonssvikt og ikke er vanlig å anskaffe uavhengig av funksjonshemming til det aktuelle formål.
Rimelige hjelpemidler spesielt utformet for personer med funksjonsnedsettelse
Hva som til enhver tid er å anse som et hjelpemiddel i lovens forstand vil endre seg over tid. Det må derfor foretas en løpende
vurdering av hvorvidt et produkt er å anse som et hjelpemiddel. I statsbudsjettet for 2012 ble det vedtatt at rimelige og
universelt utformede produkter anses som utstyr som den enkelte selv bør ta ansvar for å kjøpe ved behov.
I tilleggsproposisjonen for statsbudsjettet for 2014 foreslås det å gjeninnføre stønad til rimelige hjelpemidler som er spesielt utviklet for personer med funksjonsnedsettelse. Ordningen trer i kraft fra 1. januar 2014. Stønad til disse spesialutviklede hjelpemidlene gis som tilskudd. Brukere som fyller vilkårene for stønad til rimelige, spesialutviklede hjelpemidler får utbetalt et tilskudd og den enkelte kjøper selv inn hjelpemidlene. Tilskuddet er ment å dekke de ekstrautgifter bruker har til rimelige hjelpemidler spesielt utviklet for personer med funksjonsnedsettelse som ikke er en del av hjelpemiddelsentralens sortiment. Søknaden må beskrive brukerens funksjonsproblemer og begrunne behovet. Det er ikke nødvendig å oppføre ønskede produkter i søknaden. Beslutning om tildeling av tilskudd skal skje på grunnlag av en konkret vurdering av brukers behov. Videre må de øvrige vilkårene i folketrygdloven kapittel 10 være oppfylt. Tilskuddsbeløpet fremgår av oversikten over stønadssatser på nav.no.
Bruker kan søke om nytt tilskudd etter fire år. Det skal da gjøres en ny vurdering av brukerens behov basert på de samme kriteriene som ved første gangs søknad.
Annet
Utstyr som klart faller utenfor hjelpemiddelbegrepet er vanlig utrustning i hjemmet, så som vanlige møbler, brunevarer, hvitevarer, alminnelig kjøkkenutstyr. Videre alle typer klær herunder spesialsydde klær, alle typer bøker, samt læremidler som brukes i pedagogisk sammenheng, for eksempel i barnehage, skole- og utdannelsessituasjon. Unntakene når det gjelder klær, er inkontinensbadebukse, kjørehansker, kjørepose og regnecape som tilbehør til rullestol, samt bestemte varmehjelpemidler. Se eget punkt om varmehjelpemidler. Brunevarer kan gis til medlem under 26 år som får stønad etter hjelpemiddelforskriftens § 2 tredje ledd.
1.1.3 Stønadsformer
[Endret 1/15]
Et medlem som fyller vilkårene i folketrygdloven §§10-5 eller 10-6 kan få stønad til hjelpemidler i form av utlån eller tilskudd.
1.1.3.1 Utlån
Hjelpemidler som inngår i hjelpemiddelsentralens sortiment, skal gis som utlån fra hjelpemiddelsentralen.
Utlånte hjelpemidler er folketrygdens eiendom og folketrygden dekker eventuelle reparasjonsutgifter. Når behovet for hjelpemiddelet er opphørt skal hjelpemiddelet returneres til hjelpemiddelsentralen.
1.1.3.2 Tilskudd
[Endret 11/15]
Stønad til hjelpemidler som ikke inngår i hjelpemiddelsentralens sortiment og ikke er særlig egnet til resirkulering, eller hvis det er særskilt bestemt, skal gis i form av tilskudd. Eksempel på at det er særskilt bestemt at stønad skal gis i form av tilskudd, er datautstyr i gitte tilfeller, jf. pkt 3.4.1 om datautstyr.
Når det gjelder individuell ombygging/tilrettelegging av maskiner og lignende, jf. saker som gjelder arbeidsplasstilrettelegging, ytes dette vanligvis i form av fullt tilskott. Tilskottet utbetales etter original regning. Se mer under punkt 2.4.
NAV kan også utbetale tilskudd i stedet for trappeheis, løfteplattform og rampe. Se mer om dette under pkt. 3.2.1 i overskriften Tilskudd i stedet for hjelpemiddel, jf. forskriftens § 2 sjuende ledd.
Medlemmet blir eier av utstyr det gis tilskott til. Arbeids- og velferdsetaten er ikke ansvarlig for vedlikehold og forsikring av utstyret. Arbeids- og velferdsetaten har heller ikke ansvar for reparasjon og service.
1.1.4 Årsakssammenheng
Det er en forutsetning for rett til ytelser etter folketrygdlovens bestemmelser §§ 10-5 og10-6, jf § 10-7 at medlemmet fyller de generelle medisinske vilkårene om at det må foreligge sykdom, skade eller lyte. Se mer om dette under pkt 1.2.1 i kommentarene til §§ 10-5 og 10-6.
I tillegg må det omsøkte hjelpemiddel være nødvendig og hensiktsmessig. Det fremgår av både nødvendighets- og hensiktsmessighetsvilkåret at det ligger en forutsetning om at behovet for hjelpemidlet/tiltaket må ha en klar/nær sammenheng med funksjonshemmingen og må avhjelpe denne. Stønad kan bare ytes dersom alle vilkårene er innfridde.
Kravet om årsaksammenhengen mellom funksjonsvanskene og behovet for et hjelpemiddel, blir også tydeliggjort i forhold til hva som regnes som et hjelpemiddel, slik begrepet her er å forstå. Vi viser til at et hjelpemiddel er utstyr som direkte avhjelper, erstatter eller kompenserer for en funksjonssvikt. Det vil si at hjelpemidlet må ha en direkte avhjelpsfunksjon vis a vis funksjonshemmingen. Til støtte for en slik lovforståelse vises det til Trygderettens prinsippkjennelse 03/01772 og hitsettes:
"Slik flertallet ser det, er bestemmelsen i utgangspunktet begrenset til hjelpemidler egnet til direkte å avhjelpe/erstatte/kompensere for en funksjonssvikt."
Av denne kjennelsen er det videre utledet at behandlingshjelpemidler som kun indirekte bedrer funksjonsevnen i dagliglivet i utgangspunket faller utenfor stønadsrammene. Tilsvarende gjelder for varslings- og overvåkningsutstyr som i utgangspunktet også faller utenfor stønadsrammene. Det er dog gjort unntak for varsling og overvåkningsutstyr for varsling av nærpersoner i hjemmet Se mer om dette i vedlegg nr 7. Dette støttes også av Trygderettskjennelse 05/03008:
”Retten har i likhet med Rikstrygdeverket kommet til at GPS- posisjoneringsutstyr av typen « Cognita Vandofon » ikke kan karakteriseres som et hjelpemiddel i lovens og forskriftens navn. Retten mener at GPS-posisjoneringsutstyr av typen « Cognita Vandofon » ikke har en direkte avhjelpningsfunksjon. Retten mener videre at « Cognita Vandofon » ikke kan kommer inn under unntakshjemmelen for varsling av omsorgspersoner i hjemmet.”
1.1.5 Reise- og oppholdsutgifter
[Endret 10/11]
Når et medlem reiser til hjelpemiddelsentralen for å få utredet sitt behov, prøvd ut hjelpemidler eller lignende, kan man få dekket nødvendige reiseutgifter, oppholdsutgifter og utgifter til ledsager etter hjelpmiddelforskriftens § 7.
For øvrig vises til de generelle retningslinjene for dekning av reiseutgifter i Rundskriv om refusjon av reiseutgifter ved brukers reise i henhold til folketrygdloven kap. 10.
Satser for refusjon av reiseutgifter finner du i oversikt over satser.
1.1.6 Reparasjon og montering/demontering
[Endret 12/11]
Den som får et hjelpemiddel til utlån, har plikt til å sørge for at det blir tatt godt vare på, slik at unødvendig skade ikke skjer. Utgifter til reparasjoner som er nødvendig på grunn av skjødesløs behandling dekkes ikke. Dette gjelder likevel ikke ved skader som skyldes barns normale aktiviteter som lek m.v.
Hjelpemiddelsentralene har inngått samarbeidsavtaler med kommunene. Kommuneavtalene regulerer arbeidsdelingen mellom folketrygden ved hjelpemiddelsentralen og kommunene når det gjelder reparasjoner og montering. I korthet går avtalen ut på at kommunene har ansvaret for enkle reparasjoner og monteringer som ikke krever fagfolk med spesialkompetanse f.eks. å skifte hjul på rullestoler og rollator, skifte bremsevaier på rullestoler eller montering av rekkverk o.l.
Hjelpemiddelsentralene har ansvaret for mer avanserte reparasjoner og monteringer som krever kompetanse som kommunen ikke har, og dette kan f.eks. være alle reparasjoner knyttet til elektromedisinsk utstyr. Dersom det er behov for reparasjon av hjelpemidler som er utlånt fra hjelpemiddelsentralen, skal hjelpemiddelsentralen kontaktes før reparasjon iverksettes.
Ved behov for service/reparasjon etter arbeidstid og i helgene er akuttreparasjonsordningen innført. Ordningen gjelder ettermiddag/kveld på hverdager, og i helgene dag og kveld. Medlemmer kan da ringe direkte til vakthavende serviceingeniør.
Dersom montering av hjelpemidler krever omfattende grunnarbeider, f.eks. ved montering av heis, faller grunnarbeidet utenfor stønadsordningen.
Krever monteringen fremføring av strøm til et hjelpemiddel, kan dette dekkes i form av å føre strøm fra eksisterende punkt i rommet, til stedet der nytt utstyr skal monteres. Det gis ikke stønad til elektrisk anlegg, å føre strøm inn et rom, fremføring eller installering av telefonledning/uttak, opprette ny strømkurs, åpning av vegger, tak og gulv, endring av avløp el.l.
Utgifter til demontering av hjelpemidler som er utlånt fra folketrygden og utbedringsarbeider i forbindelse med slik demontering, skal i de fleste tilfeller dekkes. Det er imidlertid viktig å merke seg at det i slike tilfeller er viktig å gjøre en samlet vurdering av hvilke utbedringsarbeider som er nødvendige.. Ved demontering av trappeheiser o.l. utbedres skadene ved ”flikking av sår” som har oppstått.
I tilfeller der medlemmet ønsker å få reparert utstyr, som senere er tatt ut som stønadsformål (eks. hvitevarer, mobiltelefoner m.m.), kan det gis stønad til reparasjon så lenge hjelpemiddelsentralen finner dette regningssvarende (inntil de blir utrangert/kassert).
Det kan gis stønad til reparasjon av allerede tilståtte hjelpemidler til trening, aktivisering og stimulering også etter at medlemmet har fylt 26 år, så lenge hjelpemiddelsentralen finner dette regningssvarende (inntil de blir utrangert/kassert)
Stønad til drift av hjelpemidler kan gis etter folketrygdloven § 6-3 første ledd bokstav a (grunnstønad).
1.1.7 Tilbehør/ tilleggsutstyr
[Tilføyd 10/11] [Endret 4/15, 3/16]
Behovet for tilbehør skal knyttes til et konkret hjelpemiddel, jf pkt 1.1.2 om hjelpemiddelbegrepet.
Det er ingen uttømmende liste over hvilket tilbehør som kan tilstås. Tilbehør kan imidlertid bare tilstås dersom utstyret
er vurdert som nødvendig for at søkt/utlånt hjelpemiddel skal fungere hensiktsmessig i henhold til formålet med stønaden.
Det må i denne sammenhengen foretas en individuell og konkret vurdering av den enkeltes behov, herunder bla. alminnelig aktivitet
i arbeid/dagligliv, alder og funksjonstap.
Det er som hovedregel tilbehør som direkte kan knyttes til bruken/avhjelpsfunksjonen av hjelpemiddelet som kan tilstås med
hjemmel i folketrygdloven §§10-5, 10-6 og § 10-7. Tilbehør for å sikre og verne god oppbevaring av et tilstått hjelpemiddel
betraktes ikke som nødvendig tilbehør. Oppbevaring av et hjelpemiddel er brukers eget ansvar. Mangel på garasje, bod eller
annet medfører ikke at folketrygden får et utvidet finansieringsansvar. Det kan likevel gis presenning til rullestol som tilbehør, selv om dette ikke har en direkte avhjelpsfunksjon. Dette har sammenheng med at det
er en til dels langvarig praksis på å gi presenning som en del av rullestolen og at tiltaket er relativt rimelig. Unntaket
for presenning medfører ikke at folketrygdloven har et finansieringsansvar for annet utstyr der presenning ikke kan benyttes
av bruker. Det kan også gis stønad til spesialtilpasset transportbag til hjelpemidlet dersom transport av hjelpemidlet er nødvendig for
at det skal kunne brukes etter sin hensikt. Det er en forutsetning at det ikke finnes passende transportbager i vanlig handel.
Kjørelys, retningslys og reflekser til elektrisk rullestol for utendørs bruk, inkludert elektriske rullestoler til begrenset
utendørs bruk, kan gis som tilbehør selv om dette ikke direkte har en avhjelpsfunksjon. Behovet skal vurderes ut i fra brukerens
individuelle behov for bruk av stolen utendørs i mørket.
[Omarbeidet 12/14]
2.1 Generelt
Vilkårene for rett til stønad til hjelpemidler og andre tiltak i tilknytning til arbeidslivet er behandlet tidligere under kommentarer til § 10-5. Det vises til disse. Nedenfor skal vi kommentere nærmere det særskilte som gjelder for hjelpemidler.
2.1.1 Intensjoner
Utgangspunktet for intensjonene når det gjelder folketrygdlovens § 10-5 er å finne i NOU 2001:22 og videreformidlet bl.a. i St.meld. 40. Her er det tatt utgangspunkt i regjeringens visjon om at personer med nedsatt funksjonsevne skal ha muligheter til personlig utvikling, deltakelse og livsutfoldelse på linje med andre samfunnsborgere. Det tas sikte på realisering av verdier som likeverd, selvbestemmelse, aktiv deltakelse og personlig og sosialt ansvar.
Målet er et mer inkluderende samfunn hvor personer med nedsatt funksjonsevne sikres mulighetene til å leve som andre og ha et verdig liv. Det tas utgangspunktet i GAP-modellen der regjeringen vil redusere gapet mellom individets forutsetninger og samfunnets krav.
Videre tas det utgangspunkt i forholdet mellom individets funksjonsevne og de krav som både fysiske og sosiale omgivelser stiller til den enkelte for at de skal kunne gjennomføre utdanning, være i arbeid og kunne sikre inntekt.
2.1.2 Nødvendig og hensiktsmessig
Vilkårene er kumulative, det omsøkte tiltaket eller ytelsen må derfor både anses nødvendig og hensiktsmessig.
Begrepene er ikke statiske, det vil derfor være en konkret vurdering hvorvidt medlemmets behov lar seg avhjelpe på andre måter. Det er tilstrekkelig at det foreligger alminnelig sannsynlighetsovervekt ved vurderingen.
Tiltaket må ha en klar årsakssammenheng med funksjonshemmingen og må avhjelpe denne. Utgiften må være en reell ekstrautgift på grunn av funksjonshemmingen, jf. folketrygdloven § 10-1.
Det avgjørende er om tiltaket er nødvendig på grunn av medlemmets funksjonshemming eller om tiltaket uansett ville blitt igangsett uavhengig av sykdom, skade eller lyte. Her vil utviklingen i tilsvarende virksomheter være retningsgivende. Det kan i denne sammenheng vises til dom fra Frostating Lagmannsrett (LF 2002-35352), som er stadfestet av Høyesterett i HR-2006-00502 som blant annet omfattet ombygging av fjøs. Lagmannsretten legger til grunn at ombyggingen også må anses begrunnet i de krav som stilles til melkeproduksjon generelt.
I vurderingen av om et tiltak anses som nødvendig bør en også ta stilling til om bedriftsinterne tiltak eller alternative arbeidsrettede tiltak er mer hensiktsmessig. Dersom utgifter til ulike tiltak til sammen overstiger et beløp tilsvarende 10 ganger grunnbeløpet, skal det i saken alltid foreligge en vurdering av andre arbeidsrettede tiltak. Det er viktig at det samlede tilretteleggingsbehovet kartlegges og at en ser medlemmets behov i relasjon til diagnose og prognose. Ved avgjørelsen om et medlem som fyller vilkårene i folketrygdloven § 10-5 skal tilstås ytelser, skal det likevel legges særlig vekt på om vedkommende kan beholde sitt vanlige arbeid og at helsen bevares best mulig. Se også Trygderettens kjennelse nr. 02/02288:
”Bestemmelsene kan ellers ikke forstås slik at det gir noen ubetinget rett til stønad til de hjelpemidlene/og eller tilretteleggingen som er optimalt i den enkelte sak. Her gjelder det som utgangspunkt at det ikke kan ytes stønad i større utstrekning enn det som skal til for å oppnå at vedkommende skal få eller beholde høvelig arbeid”.
Denne tolkningen er også lagt til grunn i senere Trygderettsavgjørelser, for eksempel Trygderettskjennelse 04/04371.
En må merke seg at det som ikke anses som nødvendig for å kunne fungere i dagliglivet kan i noen sammenhenger være nødvendig for å fungere i en jobb-/studiesituasjon. Målet med tiltaket er å utjevne gapet mellom medlemmets reduserte funksjonsevne og samfunnets krav til funksjon. Samfunnet stiller strengere krav til den enkelte innenfor studie-/arbeidslivet enn i dagliglivet. En kan tenke seg tilfeller der kun den optimale løsningen tilfredsstiller medlemmets behov i en konkret jobbsituasjon. I slike tilfeller vil ikke andre løsninger være hensiktsmessige.
Der medlemmet har eller ønsker å ha flere jobber må en foreta en konkret vurdering i forhold til hvorvidt det er nødvendig at det ytes stønad til bedring av funksjonsevnen i arbeidslivet på flere arbeidsplasser, eventuelt hvilken arbeidsplass som skal tilrettelegges. I vurderingen må en ta stilling til medlemmets ønsker og vurderinger, hvilken jobb som er best egnet for tilrettelegging, og hva som på sikt vil være mest hensiktsmessig.
Som eksempel kan nevnes medlemmer som har odel på en gård og forut for overtagelsen av bruket har et annet arbeid. Her vil vurderingen være om medlemmet (allerede) har høvelig arbeid. At det optimale for medlemmet vil være å ta over gården og få denne tilrettelagt er ikke avgjørende, så lenge medlemmet ikke står i fare for å miste høvelig arbeid, jf. tidligere nevnte Trygderettskjennelse 02/02288.
I tilfeller der det i saksbehandlingen avdekkes at virksomheten det søkes om tiltak til ikke er drivverdig, skal stønad avslås. Tiltaket er da ikke hensiktsmessig.
Et tiltak er ikke hensiktsmessig dersom medlemmet, uavhengig av tilretteleggingen, ikke kan få eller beholde høvelig arbeid. Her vil medisinsk prognose og NAV kontorets vurdering måtte legges til grunn.
2.2 Stønadssituasjon
2.2.1 Arbeid
2.2.1.1 Arbeidstaker
Med arbeidstaker menes enhver som har ordinært arbeid i annens tjeneste for lønn eller annen godtgjørelse jf. folketrygdloven § 1-8.
Unntatt fra bestemmelsen;
Medlemmer som mottar lønn eller annen godtgjørelse (inntil fribeløpet, se folketrygdloven § 12-14) og som samtidig mottar 100 % trygd fra folketrygden er ikke å regne som arbeidstakere i denne sammenheng. Dersom stønad til hjelpemidler vil føre til at inntekten øker utover fribeløpet, kan det likevel gis stønad, se rundskriv til folketrygdlovens § 10 -5 - Stønad til bedring av funksjonsevnen i arbeidslivet. Dette gjelder uavhengig av hvor stor reduksjonen er. I henhold til arbeidsmiljølovens bestemmelser har arbeidsgiver hovedansvaret for å tilrettelegge forholdene på arbeidsplassen.
Retten til stønad faller bort i den utstrekning tiltaket kommer inn under ansvarsområdet til annen lovgivning jf. folketrygdloven § 10-8.
2.2.1.2 Selvstendig næringsdrivende
Med selvstendig næringsdrivende menes enhver som for egen regning og risiko driver virksomhet som er egnet til å gi nettonæringsinntekt eller jordbruksinntekt jf. folketrygdloven § 1-10
2.2.2 Arbeidsrettede tiltak
Med medlemmer som deltar på arbeidsrettede tiltak menes medlemmer som gjennomfører tiltak i henhold til godkjent aktivitetsplan, jf. NAV-lovens § 14 a tredje ledd. Det vil i hovedsak gjelde personer som mottar arbeidsavklaringspenger, jf. §11-13. Men det kan også gjelde personer som mottar sykepenger og deltar på arbeidsrettede tiltak, jf. § 8-4 tredje ledd bokstav c og personer som mottar uføretrygd og gjennomfører arbeidsrettede tiltak med mål om å komme i inntektsgivende arbeid, jf. § 11-6.
Medlemmer som er i et arbeidsrettet tiltak, og som mottar opplæring på grunn- og videregående skoles nivå, skal ha sin søknad om skolehjelpemidler vurdert etter bestemmelsene i § 10-5.
2.3 Utdanning
Med utdanning menes her utdanning utover videregående skole uten at det er innvilget ordinær utdanning som et arbeidsrettet
tiltak i henhold til tiltaksforskriften.
Også medlemmer som gjennomfører ordinær høyere utdanning vil kunne være berettiget til stønad etter folketrygden § 10-5.
2.3 Hvilke tiltak det kan gis støtte til
Det kan gis stønad til hjelpemidler, ombygging av maskiner og tilrettelegging av det fysiske miljøet på arbeidsplassen.
Nødvendig ombygging og tilrettelegging skal skje i samråd med hjelpemiddelsentralen, jf. forskrift 15. april 1997 nr. 318 om stønad til hjelpemidler mv til bedring av funksjonsevnen i arbeidslivet og i dagliglivet og til ombygging av maskiner på arbeidsplassen, jf. forskriftens i § 5.
Begrepet tiltak i folketrygdloven § 10-5, 3. ledd setter noen skranker for hva det kan gis stønad til. Enkelte løsninger vil være så omfattende at de vil falle utenfor stønadsrammen, for eksempel en overgang til ny driftsform. Til støtte for en slik lovforståelse, vises til Trygderettens kjennelse 02/02288, der Trygderetten definerer tiltak:
”slik at det må dreie seg om noe som kommer i tillegg til etablert virksomhet, med andre ord slik at bestemmelsen ikke hjemler så omfattende stønadstilståelse at det får preg av etablering av ny virksomhet.”
Av dette legges det til grunn at overgang fra for eksempel båsdriftsfjøs til løsdriftsfjøs vil være en så omfattende tilrettelegging at det faller utenfor begrepet tiltak, og at selve omleggingen derav faller utenfor stønadsrammen. Selv om overgang til løsdrift i og for seg ikke er en nyetablering av virksomhet, er dette en så omfattende omlegging at det får preg av etablering.
2.3.1 Hjelpemidler
Et hjelpemiddel i folketrygdloven § 10-7`s forstand er et løsøre eller utstyr som er egnet til direkte å avhjelpe, kompensere
eller erstatte en funksjonssvikt. jf. Trygderettens kjennelse 03/01772. Det vises til pkt. 1.1.1. Maskiner kan også være et
hjelpemiddel i folketrygdlovens forstand, se for eksempel Trygderettens kjennelse 08/1848 og 08/2339.
Løsøre, utstyr eller forbruksvarer som er alminnelig tilgjengelig og vanlig i bruk anses ikke som hjelpemidler i lovens forstand. Begrunnelsen for dette vil være at bruken av slikt utstyr ligger nærmere til å effektivisere/modernisere driften enn til å avhjelpe en funksjonsnedsettelse. Dersom løsøre eller vanlig utstyr/driftsmidler kan benyttes er det ikke nødvendig med tilpassede hjelpemidler, se pkt. 2.1.2.
Maskiner, driftsmidler eller annet ordinært utstyr, som det må forventes skal finnes i virksomheten for å kunne ha en normal drift, kan ikke tilstås ut fra samme vurdering som nevnt over. Med ordinært utstyr menes utstyr som tilfredsstiller bransjens krav og standard.
Hva som anses å være ordinære driftsmidler vil kunne variere fra sted til sted og forandres over tid, som eksempel kan nevnes datautstyr, som nå benyttes innenfor de fleste sektorer av arbeidslivet.
I forhold til stønad til hjelpemidler på arbeidsplassen, har begrepet hjelpemiddel blitt tillagt en utvidende forståelse. For selvstendig næringsdrivende kan det være aktuelt å gi stønad til utstyr som vanligvis regnes som moderniserings-/effektiviseringstiltak på arbeidsplassen. Dette vil være i tilfeller der slike tiltak er helt nødvendige for at den funksjonshemmede skal kunne utføre arbeidsoperasjoner, og det ikke er vanlig for arbeidsstedet å ha slikt utstyr, se pkt. 2.3.2. Det er imidlertid visse skranker for i hvilken grad det kan gis stønad. Et eksempel her, er motorkjøretøy som for eksempel traktor, minilaster m.m.
Det er per i dag ikke hjemmel for å yte stønad til motorkjøretøy på arbeidsplassen, kun stønad til slikt kjøretøy for å kunne komme seg til og fra arbeidet, jf. forskrift om stønad til motorkjøretøy eller annet transportmiddel. Motorkjøretøy er heller ikke et tiltak det kan gis stønad til etter hjelpemiddelforskriften, hvilket også er direkte uttalt av det tidligere Sosialdepartementet.
Motorkjøretøy defineres i denne sammenheng som ethvert kjøretøy som er konstruert for hastigheter over 10 km/t.
I sin kjennelse av 16. desember 2005 (LF 2002-35352) har Frostating lagmannsrett lagt til grunn at kjøp av traktor til gårdsbruk og ombygging til løsdriftsfjøs med melkestall faller utenfor rammene for det som kan gis stønad til etter folketrygdloven kapt.10. I vurderingen har lagmannsretten lagt vekt på at
”anskaffelse av traktor til en etter forholdene større melkeproduksjon ganske klart må ses som utskifting av ordinært driftsmiddel, som ikke omfattes av stønadsplikten etter folketrygdloven § 10-7. Ombygging av fjøset faller utenfor hjelpemiddelbegrepet”
Denne saken ble påanket til Høyesteretts kjæremålsutvalg, HR-2006-00502-U, som nektet anken fremmet.
Kort oppsummert nevnes at kostnader til driftsutstyr og til utstyr/grunnutstyr som det er normalt å ha på en arbeidsplass, ikke kan dekkes. Utgifter til vanlig mekanisering og modernisering, maskiner, motorkjøretøy, fast eiendom, bygningsmasse og innredning, er ikke folketrygdens ansvar.
2.3.2 Ombygging, forskriftens § 5
Stønad til ombygging gjelder både for arbeidstakere, selvstendig næringsdrivende og oppdragstakere.
Det kan gis tilskudd til ombygging av maskiner og driftsmidler.
I begrepet ombygging ligger at en etter denne bestemmelsen ikke kan innvilge selve maskinen, kun de tilpasninger eller ombygninger som er nødvendig for at medlemmet skal kunne nyttiggjøre seg maskinene. Vurderingen av om selve maskinen kan falle innunder begrepet hjelpemiddel må foretas etter folketrygdloven. § 10-7, første ledd, bokstav a, se avsnitt 2.3.1.
Med ombygning menes tilpasning av maskiner. Standardutstyr faller utenfor. Dette støttes av LF 2002-035352 der lagmannsretten uttaler at ”tilpasning var uaktuelt da tilsvarende utstyr var standard på den nye maskinen”. Det vises også til forskrift om stønad til motorkjøretøy eller annet transportmiddel.
Der driftsutstyret ikke lenger kan benyttes fordi det ikke lar seg tilpasse eller ombygge, kan man unntaksvis innvilge oppgradering eller utskifting av utstyret. Forutsetningen er at behovet for modernisering er utløst av funksjonsnedsettelsen, og at medlemmet–ellers ikke hadde hatt behov for tilsvarende modernisering. Det fremgå av funksjonsvurderingen at tiltaket har en klar årsakssammenheng med funksjonsedsettelsen og direkte vil avhjelpe denne. Utgiftene som søkes dekket må være en reel ekstrautgift som følge av funksjoinsnedsettelsen.
I de tilfeller der et relativt nytt driftsmiddel ikke kan ombygges, kan man vurdere om det er grunnlag for å gi stønad til å skifte ut driftsmiddelet.
Hva som er ”relativt nytt” blir en konkret vurdering der maskinens forventede brukstid må legges til grunn. I Frostating Lagmannsretts kjennelse LF-2002-035352 har lagmannsretten lagt til grunn at å anskaffe en ny traktor, der den gamle hadde kjørt 10 000 timer og var 15 år, klart må anses som utskifting av ordinært driftsmiddel, som ikke omfattes av stønadsplikten etter folketrygdloven § 10-7.
I tilfeller der driftsmiddelet er så gammelt at det vil være rimelig å anta at virksomheten burde bytte ut driftsmiddelet i nær fremtid, skal stønad til ombygging ikke gis. Det anses ikke hensiktsmessig å tilpasse slike maskiner. Stønad til utskifting av driftsmidler skal heller ikke gis i slike tilfeller.
2.3.3 Tilrettelegging, jf. § 10-7 annet ledd
Stønad til tilrettelegging av det fysiske miljøet på arbeidsplassen gjelder både for arbeidstakere, selvstendig næringsdrivende
og oppdragstakere.
Det skal alltid vurderes om stønaden omfattes av annen lovgivning før stønad gis etter folketrygdlovens § 10-7.
Alle endringer som følge av nye krav til bygg og drift, bygningsmessige endringer samt generell og individuell tilrettelegging som følger av arbeidsmiljøloven med forskrifter, eller dekkes etter annen lovgivning faller utenfor folketrygdens ansvarsområde, se folketrygdloven § 10-8.Det vises i denne sammenheng til Frostating Lagmannsretts kjennelse LF-2002-035352:
”ombygging til løsdriftsfjøs med melkestall faller utenfor rammene for det som kan gis stønad til under folketrygdloven kap 10. (….) ombyggingen representerer en relativt grunnleggende driftsendring, som må antas å falle utenfor stønadsrammen i folketrygden. Driftsendringen representerer dertil en tilpasning ikke bare i forhold til medlemmets ryggproblemer, men også en tilpasning til de krav som er stilt i forbindelse med melkeproduksjonen generelt sett”
2.4 Utmåling/stønadsformer
Stønad til hjelpemidler, ombygging av maskiner og tilrettelegging av det fysisk miljø kan gis i form av utlån eller tilskudd.- Dersom det søkes om flere tiltak samtidig, skal hvert enkelt tiltak med naturlig tilbehør vurderes hver for seg når det gjelder valg av stønadsform.
2.4.1 Utlån
Løsørepreget utstyr, herunder hjelpemidler med en verdi over 1 G, og hjelpemidler som inngår i hjelpemiddelsentralens sortiment og annet utstyr som er egnet for resirkulering/gjenbruk gis på utlån.
2.4.2 Tilskudd
Tilskudd ytes ved ombygging av maskiner og driftsmidler, og når tilrettelegging av det fysiske miljø består av løsørepreget utstyr, herunder hjelpemidler med en verdi under 1 G (som ikke er i hjelpemiddelsentralens sortiment) og moderniserings- og effektiviseringstiltak under 1 G. Tilskuddet inkluderer pris, merverdiavgift, montering og frakt. Ved stønad innhenter virksomheten to pristilbud. Tiltaket bestilles i stønadsmottakers navn og fakturaen skal være i hjelpemiddelsentralens navn. Hjelpemiddelsentralen utbetaler stønaden direkte til leverandøren etter regning.
Det må fremgå av vedtaket at tilretteleggingen ikke kan avhendes, leies ut, og at tilretteleggingen som hovedregel skal følge stønadsmottaker dersom vedkommende bytter arbeidsplass.
2.4.3 Tilskudd over 1G til moderniserings- og effektiviseringstiltak til selvstendig næringsdrivende
[Endret 1/15]
Stønaden gis med en dekningsgrad på 60 prosent av totalkostnadene, eksklusiv merverdiavgift. Monteringskostnadene inngår i beregningen av totalkostnaden. Stønadsmottakers egenandel er 40 prosent og merverdiavgift av totalkostnaden. Selvstendig næringsdrivende har merverdiregnskap derfor må forskuttere denne selv. Ved 25 % merverdiavgift vil NAV sin del alltid utgjøre 48 % av total kostnad for tiltaket (kostnad for tiltaket x 0,48)
Eksempel:
Faktura pålydende 125 000 kr
Merverdiavgift i følge faktura 25 000 kr
Dekning 60 % eksklusive merverdiavgift = 60 000 kr
Bruker betaler 40 % + merverdiavgift. = 65 000 kr.
Medlemmet skal legge ved to pristilbud sammen med søknaden. Dersom det kun er én leverandør i markedet, eller av andre tungtveiende årsaker er nødvendig at en spesiell leverandør benyttes, er det tilstrekkelig med et tilbud, NAV Hjelpemiddelsentral innvilger stønad i stønadsmottakers navn. Stønadsmottaker eller leverandør må sende kopi av faktura til NAV Økonomitjenester, som skal benytte kopien som grunnlag for den delen av totalbeløpet som skal dekkes av folketrygden. Egeninnsats kompenseres ikke.
Tilskudd til moderniserings- og effektiviseringstiltak til selvstendig næringsdrivende på over 1G, skal sikres med gjeldsbrev. Tilskuddet utbetales direkte til leverandør når gjeldsbrevet er signert og faktura foreligger
2.5 Saksbehandling
Vurder:
2.5.1 Samarbeidspartnere
Kommunale landbrukskontor, statlige landbruksavdelinger hos fylkesmannen vil kunne gi uttalelse om tiltak innenfor jordbruket. Heftet “Referansebruksberegninger” vil kunne brukes som en veileder over bl.a. mekaniseringsgraden på ulike bruk, forventet levetid på ulike driftsmidler og beregning av gjennomsnittlig økonomisk resultat på de ulike referansebrukene. “Referansebruksberegninger” er en publikasjon som Budsjettnemnda for jordbruket utgir årlig. Budsjettnemnda er et statlig organ for avtalepartene i jordbruket og Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning (NILF) er sekretariat for nemnda. NILF er et frittstående forsknings- og utredningsinstitutt under Landbruksdepartementet, og foruten sekretariatsfunksjon for Budsjettnemnda er deres hovedoppgaver driftsgranskning i jord- og skogbruk og forskning og utredning vedrørende økonomiske forhold i landbruket og matvareindustrien.
Det kommunale landbrukskontoret eller den statlige landbruksavdelingen hos fylkesmannen skal ta stilling til om tiltaket er et ordinært driftsmiddel. Det vil si hva som er vanlig ut fra gårdsbrukets eller fiskefartøyets størrelse og produksjonsomfang. Som veiledning kan man ta utgangspunkt i om 50 prosent av liknende gårdsbruk eller fiskefartøy har tilsvarende driftsmidler eller utstyr.- Fiskerirettleder skal uttalelse seg i saker som gjelder fiskerinæringen.
Rådgivende lege kan uttale seg i saker når det er tvil om saken er tilstrekkelig medisinsk belyst, eller om hjelpemiddelet er av stor betydning for å kunne beholde tidligere arbeid.
Kommunal nærings-/tiltakskonsulent eller bedriftsrådgivingstjenesten kan gi uttalelser i andre type næringer enn primærnæringen. Frittstående konsulent-/regnskapsfirmaer kan bl.a. vurdere virksomhetens økonomi og hvilke hjelpemidler det er normalt for virksomheten å ha dersom det fortsatt er tvil om dette etter at kommunenes nærings-/tiltakskonsulenter har gitt uttalelse i saken. Arbeidstakeren eller arbeidsgiverregisteret vil kunne gi opplysninger om arbeidsforhold. Brønnøysund-registeret vil gi opplysninger om firmaregistreringer.
2.5.2 Sikring
Når det gjelder sikring av stønaden som er gitt av folketrygden, blir dette først aktuelt når verdien av tiltaket overstiger 1 G. Når det ikke lenger er behov for stønad som er gitt ved tilskudd eller utlån skal hjelpemiddelsentralen vurdere om det er hensiktsmessig å gjenbruke tilpasningen. Er det ikke aktuelt med gjenbruk skal virksomheten få tilbud om å overta utstyret på gunstige vilkår.
Utlån:
Utlånte hjelpemidler er hjelpemiddelsentralens eiendom, og skal tilbakeleveres når behovet ikke lenger er tilstede jfr. hjelpemiddelforskriftens § 2, syvende ledd. Dette må fremgå av vedtak om utlån.
Tilskudd:
Tilskudd- under 1 G sikres ikke. Det må komme tydelig frem at tiltaket skal følge mottaker, også ved bytte av arbeidsplass.
Tilskudd til selvstendig næringsdrivende over 1G sikres med gjeldsbrev pålydende tilskuddsbeløpet.
2.5.3 Gjeldsoppgjør
For stønad gitt ved tilskudd til moderniserings- og effektiviseringstiltak for selvstendig næringsdrivende
Når stønaden er gitt i form av tilskudd over 1 G og vilkårene for stønad ikke lenger er oppfylt, må det foretas et gjeldsoppgjør. Moderniserings- og effektiviseringstiltak gitt som tilskudd skal avskrives med en tiendedel per år. Ved gjennomføring av gjeldsoppgjør i stønadsperioden, skal bare den delen av tilskuddet som ikke er avskrevet betales tilbake til folketrygden.
For stønad gitt ved rente- og avdragsfritt lån etter gamle regler gitt før 1.1.15
Dersom stønaden er gitt i form av rente – og avdragsfritt lån og vilkårene for stønad ikke lenger er oppfylt, må gjenstanden takseres og det må foretas et gjeldsoppgjør. Hvis gjelden som skal betales tilbake overstiger verdien av gjenstanden skal differansen nedskrives. Lånet avskrives over 10 år med en tiendedel per år og stønadsforholdet opphører ved utløpet av 10-årsperioden. Dersom stønadsmottakeren er død, må oppgjøret skje med dødsboet.
Foreldelse
Foreldelsesfristen for gjeldsbrevet begynner å løpe fra det tidspunkt kravet kunne vært gjort gjeldende. Dette skjer når et av vilkårene for gjeldsoppgjør i gjeldsbrevet er oppfylt. Dette betyr for eksempel at dersom misligholdet skjer fem år etter tilståelsen av stønad til moderniserings- og effektiviseringstiltak er gitt, vil vilkåret først være foreldet ti år etter dette tidspunkt (i eksempelet vil det si til sammen 15 år.) Dette fremgår av lov om foreldelse av fordringer av 18. mai 1979.
2.5.4 Dokumentasjon
Ved oppfølging av sykmeldte bør arbeidsplasstilrettelegging ved hjelp av tekniske hjelpemidler vurderes. I den anledning er det viktig at det innhentes medisinske opplysninger og gjøres en funksjonsvurdering på arbeidsplassen. Arbeidsgiver har etter arbeidsmiljøloven et stort ansvar for tilrettelegging av arbeidsplassen for den enkelte arbeidstaker. Arbeidsgiver skal derfor være involvert i alle saker som gjelder arbeidsplasstilrettelegging. I avtalen inngått mellom partene i arbeidslivet om et mer inkluderende arbeidsliv (IA-avtalen) legges det opp til en tidlig oppfølging av sykmeldte. Tiltakene skal forankres på arbeidsplassen. Det legges stor vekt på funksjonsevne og aktiv dialog mellom arbeidstaker og nærmeste leder. I dette arbeidet forventes det at arbeidsgiver foretar en funksjonsvurdering i samarbeid med arbeidstaker.
Følgende opplysninger må følge søknaden:
Når søker er selvstendig næringsdrivende bør det legges ved selvangivelse og næringsoppgave for de siste tre inntektsår og pristilbud fra minimum to leverandører.
2.6 Opplæring i spesielt teknisk avansert utstyr, jf. forskriftens § 2 niende ledd.
Til medlem som er gitt spesielt teknisk avansert hjelpemiddel etter § 10-5, kan det i tillegg til ytelser etter syvende ledd gis dekning av ekstrautgifter til spesiell oppfølging og opplæring for at medlemmet skal kunne ta i bruk og utnytte hjelpemiddelet. Det forutsettes at funksjonsfriske arbeidstakere i bedriften ikke har behov for tilsvarende opplæring og at bedriften ikke innehar kompetansen til å gi slik opplæring. Stønad kan gis med inntil 30 timer.
Når det gjelder stønad til teknisk spesialutstyr i arbeid er det viktig at opplæring av hjelpemiddelet forankres på arbeidsplassen. Opplæring i å utføre arbeidsoppgavene ved bruk av hjelpemidlet er arbeidsgivers ansvar hvis den yrkeshemmede er i arbeid, og Arbeids- og velferdsetatens ansvar hvis vedkommende er under yrkesrettet attføring. Dersom arbeidsgiver eller Arbeids- og velferdsetaten ikke har kompetanse i å gi opplæring, må de sørge for at vedkommende får opplæring av andre, for eksempel gjennom kurs. Folketrygden gir normalt ikke støtte til utredning, utprøving og opplæring i bruk av hjelpemidler.
Det kan gis opplæring for bruk av spesialutstyr som en ikke kan forvente at begrunner innehar. Dette kan være i forbindelse med synshemmede, hørselshemmede, kombinert syns- og hørselshemmede/døvblinde. Det kan heller ikke utelukkes andre områder.
Som hovedregel gjelder dette opplæring i utlånte hjelpemidler fra hjelpemiddelsentralen, men det kan ikke utelukkes andre tiltak.
Når det gjelder vilkår for stønad til tiltak i dagliglivet, vises det til kommentarene til folketrygdloven § 10-6.
3.1.1 Intensjoner
Intensjon med hjelpemidler i dagliglivet er å gjøre funksjonshemmede i stand til å mestre hverdagen på en bedre måte, noe som vil gi økt livskvalitet. Stønader i dagliglivet er ment å sikre at funksjonshemmede får tildelt den nødvendige hjelp som gir mulighet til å leve et normalt, integrert liv.
Lovens formål fremkommer av folketrygdloven § 10-1. Politikernes nærmere intensjoner med § 10-6 fremkommer av diverse forarbeider. Viktigst i så måte er NOU 2001:22, og St. melding nr. 40 (2002-2003) ”Nedbygging av funksjonshemmende barrierer”.
3.1.2 Nødvendig og hensiktsmessig
Ved krav om stønad, må det vurderes om det omsøkte tiltaket er nødvendig og hensiktsmessig for vedkommendes funksjon i dagliglivet. Vurderingen vil da være om det aktuelle tiltaket vil bedre funksjonen, og om ikke andre tiltak som er rimeligere vil avhjelpe problemet.
Vurderingen av om stønaden eller tiltaket er nødvendig og hensiktsmessig er en rettslig standard. Det vil si at vurderingen alltid vil være avhengig av utviklingen i samfunnet. Retningsgivende i så måte vil være hva som til enhver tid er vanlig i befolkningen av utstyr. Funksjonssvikten må innebære en reell ekstrautgift utover det som er vanlig i dagliglivet, jf folketrygdloven § 10-1. En del av vurderingen er om vedkommende ville ha skaffet seg utstyret uavhengig av funksjonsproblemene.
3.2.1 Hjelpemidler
Det vises her til den utfyllende beskrivelsen av hva som er hjelpemidler i pkt 1.1.2.
Tilskudd i stedet for hjelpemiddel, jf. forskriftens § 2 sjuende ledd
[Tilføyd 11/15]
For å unngå at det installeres dyre hjelpemiddelløsninger når bruker er bedre tjent med varig utbedring og tilrettelegging av boligen, kan NAV utbetale tilskudd i stedet for å låne ut utvalgte hjelpemiddel. Tilskuddet kan brukes til å få alle rom på ett plan og/eller endre inngangspartiet til boligen og garasjen. Tilskuddet fra NAV kan inngå i en felles finansieringsplan sammen med midler fra Husbanken, kommunen og eventuelt privat finansiering.
Utbetaling av tilskudd i stedet for hjelpemidler kan gis til brukere som fyller vilkårene for å få heis, løfteplattform eller rampe. Det er en forutsetning at trappeheisen, løfteplattformen eller rampen ikke installeres.
Tilskuddet skal ikke overstige hjelpemidlets kostnad.
Tilskudd i stedet for heis eller løfteplattform skal tilsvare det heisen ville ha kostet om den ble installert. Kostnaden blir vurdert ut i fra gjeldende rammeavtaler. Moms skal inkluderes i beregningen.
For ramper er det satt to maksimumssatser avhengig av høydeforskjell:
Tilskudd i stedet for rampe skal ikke overstige den alternative løsningens kostnad og utbetaling må være basert på innhenting av konkrete pristilbud for det arbeidet som blir gjort for å kompensere for høydeforskjellen mellom bakkenivå og inngangsparti.
Tilskuddet kan ikke brukes til kjøp eller bygging av ny bolig eller som flyttetilskudd.
Tilskuddet skal ikke erstatte allerede eksisterende ordninger fra Husbanken og kommune, jfr. folketrygdloven § 10-8 med tilhørende kommentarer.
3.2.2 Til § 6 Opplæringstiltak - § 10-7 tredje ledd
1 Tilpasningskurs
[Endret 8/01, 5/03, 9/09, 10/13, 2/15, 9/16 ]
Stønad til tilpasningskurs for bedring av funksjonsevnen i dagliglivet kan gis til synshemmede, hørselshemmede og kombinert
syns- og hørselshemmede/døvblinde. Liste over godkjente kurs følger som vedlegg 4, 5 og 6 til dette rundskrivet.
Tilpasningskurset må være nødvendig for å styrke medlemmets funksjonsevne i dagliglivet eller arbeidslivet. Det må være sannsynlig
at tilpasningskurset styrker medlemmets funksjonsevne.
Ved søknad om stønad til tilpasningskurs benyttes skjema NAV 10-07.18. Behovet for tilpasningskurs må dokumenteres av en eller flere fagpersoner med kompetanse på å vurdere sansetap, funksjonsevne
og tiltak.
For synshemmede og hørselshemmede kan det som hovedregel gis stønad til inntil tre tilpasningskurs med tilhørende suppleringskurs i et livsperspektiv. Det kan gjøres unntak fra denne regelen dersom det kan dokumenteres at flere kurs er nødvendig og hensiktsmessig. Det kan gis stønad til et nødvendig antall tilpasningskurs for kombinert syns- og hørselshemmede/døvblinde uten hensyn til hovedregelen over.
NAV kan fatte vedtak om stønad til hele kursrekker. Kursrekken må da gjennomføres innenfor tidsperioden som fremgår av vedtaket. Det må fremgå tydelig av søknaden hvilke kurs som inngår i kursrekken.
Til veiledning og opplæring av pårørende kan det gis stønad til tilpasningskurs dersom dette anses nødvendig og hensiktsmessig for at den synshemmede, hørselshemmede eller kombinert syns- og hørselshemmede/døvblinde skal kunne bevare og utvikle sitt naturlige familienettverk slik at vedkommende kan være inkludert i egen familie. Som pårørende regnes nærmeste familie og slektninger. Som pårørende regnes også andre nærstående personer som har jevnlig kontakt med vedkommende og på den måten kan sies å ha en pårørendes funksjon. Med jevnlig menes så hyppig kontakt at denne må kunne anses som en vesentlig del av den synshemmedes, hørselshemmedes eller kombinert syns- og hørselshemmede/døvblindes dagligliv. Trygderetten har i forbindelse med en sak (TRR-2013-129) der det ble søkt om tilpasningskurs til medlemmets klassekamerater, venner, venners foreldre og representanter/lærere ved medlemmets skole, vurdert at disse personene ikke har en pårørendes funksjon. Trygderetten uttalte videre at disse faller utenfor en naturlig tolkning av retningslinjene. Det er likevel slik at hver enkelt sak må vurderes individuelt.
Til hørselshemmede barns pårørende og søsken gis som hovedregel til sammen syv uker tilpasningskurs. Disse kursene er en del av "Se mitt språk", et opplæringstilbud som regjeringen satte i gang i 1996. Dette tilbudet er totalt på 40 uker hvorav syv uker gjennomføres som tilpasningskurs for familien. Statped har ansvar for de øvrige ukene. Når NAV godkjenner første tilpasningskurs, vil denne godkjenningen også gjelde for påfølgende kurs for samme personer inntil totalt syv ukers opplæring. NAV må imidlertid varsles i god tid før hvert kurs. Dersom andre/flere pårørende skal delta på de påfølgende kursene, må søknad fremsettes på skjema NAV 10-07.18.
Det kan gjøres unntak fra regelen og gis stønad til flere kurs utover syv uker dersom det foreligger dokumentasjon på at dette er nødvendig og hensiktsmessig.
Sykepenger kan gis til medlem som må være borte fra arbeidet for å gjennomføre opplæringstiltak etter § 10‑7 tredje ledd, jf. folketrygdlovens § 8‑4 bokstav d.
På visse vilkår kan det gis opplæringspenger etter folketrygdlovens § 9‑13 ved tilpasningskurs for medlem med omsorg for funksjonshemmet barn.
For at undervisningen skal kunne ha maksimal effekt, er det satt et tak for antall deltakere på hvert kurs. Tilpasningskurs for synshemmede skal maksimalt ha 16 deltakere, tilpasningskurs for hørselshemmede maksimalt 18 deltakere.
Tilpasningskursene for kombinert syns- og hørselshemmede/døvblinde skal maksimalt ha åtte døvblinde deltakere med hver sin
ledsager.
Døgnsatsen for tilpasningskursene for hørselshemmede og synshemmede blir fastsatt hvert år og skal betales for de dager som
står oppført i kurslisten for de deltakerne som har deltatt på tilpasningskurset. For kombinert syns- og hørselshemmede/døvblinde dekkes utgiftene etter regning, jf. vedlegg 6. Regningene må være spesifisert slik at det blant annet fremgår hvilke brukere og kurs de gjelder.
2 Reise- og oppholdsutgifter
[Endret 8/01, 9/09, 10/15]
Hvis det er nødvendig på grunn av kommunikasjonsforholdene at kursdeltakerne møter fram dagen før kursstart, eventuelt av
samme grunn må utsette avreisen til dagen etter kursslutt, skal utgiftene til kost og losji for ekstra opphold på kursstedet
dekkes etter forskriftens § 7 første ledd.
Ål folkehøyskole og kurssenter for døve kan for egen risiko sørge for skyss av kursdeltakere mellom Ål togstasjon og kursstedet.
Slik skyss dekkes med inntil kr 150,-. Beløpet gjelder skyss tur-retur for hvert kurs som den enkelte deltaker har vært med
på. Beløpet utbetales til Ål etter regning når det foreligger signatur fra kursdeltakeren på at han har benyttet skysstjenesten.
For andre fellesreiser som Ål arrangerer dekkes de faktiske utgiftene etter regning. Det må da vedlegges kopi av faktura fra
transportselskapet og oversikt over kursdeltakere som har benyttet tilbudet.
Funksjonshemmede med behov for ledsager kan søke sin bostedskommune om ledsagerbevis. Ledsagerbevis er et dokument i form
av et kort som gir ledsager fri adgang til offentlige kultur- og fritidsarrangement og offentlige transportmidler der ordningen
aksepteres. Ledsagerbevis er ikke en lovpålagt ordning, men en frivillig ordning som kommunene kan innføre.
3 Folkehøgskole, se forskriftens § 6
[Endret 5/05, 8/11, 4/14]
Etter folketrygdloven § 10-7 tredje ledd, jf. forskriften § 6, kan det gis stønad til opphold ved folkehøgskole. Stønad kan
gis dersom oppholdet er nødvendig og hensiktsmessig til utvikling av personlig selvstendighetsgjøring for å klare dagliglivets
gjøremål. Med dagliglivets gjøremål menes de ferdigheter som kreves i hverdagslivet, som av- og påkledning, matlaging og ivaretakelse
av personlig hygiene (ADL-trening). Se også rundskrivet til folketrygdloven § 10-6 for ytterligere beskrivelse av hva som omfattes av ”dagliglivets gjøremål”.
Det kan gis tilskott til nødvendige utgifter til opphold og opplæring som overstiger ordinære bo- og oppholdsutgifter ved
skolen. NAV må få en spesifisert oversikt fra skolen over hvilke utgifter de mener skal dekkes av NAV. Av oversikten må det
klart fremgå hvor stort beløp de ordinære bo- og oppholdsutgiftene utgjør, og hvor mye skolen har fått i støtte fra stat og
fylke.
NAV gir ikke tilskott til utgifter som er dekket av ansvarsområdet i annen lovgivning, eksempelvis kommunens ansvar for pleie-
og omsorg etter sosialtjenesteloven og kommunehelsetjenesteloven.
Bruker skal selv betale de ordinære bo- og oppholdsutgiftene ved skolen. Det gis tilskott til nødvendige utgifter til opphold
og opplæring som overstiger de ordinære bo- og oppholdsutgiftene ved skolen.
Tilskott skal ikke behovsprøves mot inntekt, herunder stønad til livsopphold fra folketrygden eller andre.
Behovet for hjelpestønad skal revurderes for den perioden eleven skal være på folkehøgskole.
Det kan vanligvis bare gis stønad til opphold ved folkehøgskole i ett skoleår. I spesielle tilfeller kan det gis stønad til
et andre år. Det må da vurderes om dette er nødvendig og hensiktsmessig etter å ha innhentet uttalelse/vurdering fra kompetent
fagperson.
Utgifter til hjemreise dekkes ikke.
3.2.3 Grunnmønster, forskriftens § 3
[Endret 6/13, 1/16]
Fagkunnskap i modellering og konstruksjon er nødvendig for å utforme grunnmønster til funksjonshemmede. Det gis bare stønad når grunnmønsteret er utarbeidet av godkjent fagpersonell.
Oversikt over godkjent fagpersonell finnes i vedlegg 1 til dette rundskrivet. Arbeids- og velferdsdirektoratet kan godkjenne fagpersoner på grunnlag av søknad og dokumentert kompetanse.
Veiledende priser for utarbeidelse av grunnmønster finnes som vedlegg 2 til dette rundskrivet.
Det er en forutsetning for å kunne gi stønad at medlemmet på grunn av sykdom, skade eller lyte har en sterkt avvikende kroppsform og derfor ikke kan bruke konfeksjonssydde klær. Den avvikende kroppsformen kan være feilstillinger i rygg, overkropp, armer eller ben, manglende armer eller ben, armer eller ben som er vesentlig kortere enn vanlig (f.eks. kortvokste) mv.
Sterkt overvektige personer som for øvrig må anses som funksjonsfriske, vil ikke kunne gis stønad til anskaffelse av grunnmønster.
Funksjonshemmede som kan bruke konfeksjonssydde klær - eventuelt etter visse endringer- fyller ikke vilkårene for stønad til grunnmønster, dette gjelder både vanlig konfeksjon og spesialkonfeksjon.
Spesialkonfeksjon vil si klær med spesielle løsninger som gjør det mulig eller lettere for funksjonshemmede å kle seg selv eller har bruksegenskaper som er tilpasset spesielle former for funksjonshemming.
Det kan også gis stønad til medlem som oppholder seg i institusjon.
1 Gjenanskaffelse/endring
Dersom kroppsformen forandrer seg vesentlig, kan det være nødvendig å endre grunnmønsteret eller anskaffe et nytt. Dette vil spesielt gjelde funksjonshemmede barn. Stønad til gjenanskaffelse eller endring av grunnmønster kan gis i slike tilfelle.
2 Reise og opphold
Utgifter til skyss og opphold ved nødvendig reise i forbindelse med tilpasning av grunnmønster dekkes i henhold til forskriftens § 7 første ledd.
I spesielle tilfeller kan den som utarbeider grunnmønsteret reise til medlemmet og få dekket utgiftene til reise og opphold etter forskriftens § 7 andre ledd. Dette gjelder f.eks. når medlemmets funksjonshemming medfører en betydelig belastning for vedkommende ved å reise til den som utarbeider grunnmønsteret eller ved å oppholde seg borte fra hjemmet eller institusjonen.
3 Saksbehandling
Legeerklæring om medlemmets funksjonshemming innhentes bare dersom det ikke allerede foreligger tilstrekkelige opplysninger.
Er det tvil om anskaffelse av grunnmønster er nødvendig, bør det innhentes uttalelse fra ergoterapeut eller fysioterapeut
3.2.4 Førerhund
[Endret 3/11, 1/14, 4/14]
(Punktet er omarbeidet i sin helhet 31.1.2014)
1 Medisinske vilkår
Førerhund er et tilbud til personer som ikke har brukbart gangsyn. Ved en synsstyrke (visus) på 3/60(0,05) og dårligere etter
korreksjon med vanlig brilleglass (tilsvarende fingertelling på tre meter eller mindre), oppstår det som regel reelle vanskeligheter
ved gangsynet. Andre forhold som kan spille inn er innskrenkninger i synsfeltet (særlig i den nedre, ytre delen) eller varierende
synsforhold (for eksempel mørkesynet, kontrastsynet og rask tilpassing til skiftende lysforhold) som kan oppstå ved for eksempel
øyesykdommen Retinitis Pigmentosa og øyekomplikasjoner på grunn av diabetes. Medlemmets synsnedsettelse og alminnelige helsetilstand
skal være dokumentert med nødvendige medisinske opplysninger.
Ved søknad om førerhund må det innhentes legeerklæring om den synshemmedes alminnelige helsetilstand dersom den siste legeerklæring i saken er mer enn ett år gammel.
Medlemmets alminnelige helsetilstand må være så god at vedkommende kan ferdes hyppig og jevnlig utendørs til alle årstider. Daglig aktivitet og mosjon er viktig for hundens helse og humør. Jevnlig utendørs ferdsel er også viktig for at hunden skal opprettholde sine ferdigheter som førerhund.
For å kunne tilstå førerhund må medlemmets sosiale situasjon ikke være til hinder for tilfredsstillende bruk og stell av hunden. Hundeholdet må heller ikke medføre helsemessige problemer for personer i medlemmets nærmeste omgivelser, for eksempel allergi for hund.
For å kunne bli godkjent som potensiell førerhundbruker må medlemmet ha nødvendige mobilitets- og orienteringsferdigheter. Dette er en forutsetning for å kunne nyttiggjøre seg av førerhund som et hjelpemiddel.
2 Behovet for stønad – saksgang ved anskaffelse av førerhund
Den synshemmede må ha et rimelig høyt aktivitetsnivå i dagliglivet og/eller i arbeidslivet for at førerhund skal kunne anses nødvendig og hensiktsmessig. Dersom medlemmet er i arbeid, er det en forutsetning at hunden kan være med og bli akseptert på arbeidsplassen.
Søknad om stønad til anskaffelse av førerhund sendes på eget søknadsskjema for førerhund. Søknaden gjelder også krav om dekning av utgifter til forkurs og samtreningskurs. Sakene behandles av NAV Hjelpemiddelsentral Hedmark.
NAV skal ikke fatte vedtak om godkjennelse om stønad til førerhund før søkeren har gjennomgått nødvendig opplæring og førerhundutvalget har godkjent ekvipasjen.
3 Faglig utvalg for førerhundspørsmål (førerhundutvalget)
Førerhundutvalget er oppnevnt av Arbeids- og velferdsdirektoratet i samsvar med forskrift om faglig utvalg for førerhundspørsmål, gitt i medhold av arbeids- og velferdsforvaltningsloven § 12.
Sekretariat for førerhundutvalget er lagt til NAV Hjelpemidler og tilrettelegging.
Førerhundutvalget er et rådgivende organ som blant annet skal bistå NAV i saker om stønad til anskaffelse av førerhund. Utvalget vurderer de faglige forutsetninger for stønad og avgir sin innstilling overfor NAV i hver enkelt førerhundsak. Utvalgets oppgaver omfatter blant annet:
I klagesaker, der klagetema er førerhundutvalgets manglende godkjenning, skal klagesaken legges frem for førerhundutvalget på nytt for vurdering og uttalelse før NAV tar stilling til klagesaken.
4 Hunden
Førerhundskolene skal gi hunden nødvendig opplæring. Etter fullført opplæring foretar medlemmer av førerhundutvalget en test av hunden for å se om den mestrer de ferdigheter som er en forutsetning for å kunne tjenestegjøre som førerhund. Bare hunder som er godkjent av førerhundutvalget kan delta i samtrening med synshemmet.
5 Kandidaten
Førerhundskolene arrangerer forkurs for synshemmede, hvor den synshemmede får kunnskaper om de forhold som er nødvendig for å ha førerhund. Under forkurset vil førerhundutvalget vurdere om den synshemmede egner seg som førerhundbruker. På bakgrunn av denne vurderingen, sammenholdt med objektive opplysninger om syn og andre forhold som kan ha betydning for bruk av førerhund, vil utvalget ta stilling til om den synshemmede bør godkjennes som kandidat for samtrening med førerhund, og avgir sin innstilling overfor NAV.
6 Ekvipasje (bruker og hund)
Kandidat som er godkjent for samtrening med førerhund vil bli innkalt til samtreningskurs på en av de førerhundskoler som NAV har avtale med. Etter fullført samtrening med hund, vurderes ekvipasjen av førerhundutvalget som avgir sin innstilling overfor NAV.
7 Gjenanskaffelse av førerhund
Stønad til gjenanskaffelse av førerhund kan bare gis dersom det er på det rene at den tidligere hunden ikke lenger kan gjøre tjeneste som førerhund på grunn av alder, helsetilstand eller andre spesielle grunner.
Er hunden ti år eller eldre, vil det uten videre kunne legges til grunn at den ikke lenger kan gjøre tjeneste som førerhund.
Er hunden under ti år, skal førerhundutvalget foreta en vurdering av ekvipasjen. Dette gjelder dog ikke når det ved veterinærattest er godtgjort at det er hundens helsetilstand som er grunnlaget for søknaden om gjenanskaffelse. Førerhundutvalget avgir sin innstilling overfor NAV når ekvipasjen er vurdert. Det vises for øvrig til punktet om tilbakelevering nedenfor.
Av dyrevernmessige hensyn er det satt en øvre aldersgrense på tolv år for førerhunder. Grensen er ved utgangen av den måneden førerhunden fyller tolv år.
8 Forkurs
De som søker om stønad til førerhund må delta i et forkurs for å bli vurdert som brukerkandidat. Forkursene holdes på førerhundskolene og varer vanligvis i tre dager. NAV skal derfor i første omgang vurdere om medlemmet fyller vilkårene for stønad til å delta i forkurs. Dette innebærer at NAV må vurdere om medlemmet fyller de medisinske vilkår som er nevnt under dette punktet ovenfor.
Ved søknad om gjenanskaffelse av førerhund, kan søkere under 70 år søke om dispensasjon fra å delta i forkurs. Søknad om dispensasjon skal behandles av førerhundutvalget, jf. forskrift om faglig utvalg for førerhundspørsmål § 8 tredje ledd.
Nødvendig dokumentasjon om synsstatus og almenntilstand, som nevnt under punktet om medisinske vilkår ovenfor, må foreligge. Dersom førerhundutvalget godkjenner dispensasjonssøknaden og NAV finner at de medisinske vilkår er oppfylt, sendes det melding til medlemmet om at han kan gjennomgå samtrening med hund.
9 Samtrening med førerhund og godkjennelse av ekvipasjen
Samtreningskurs foregår på førerhundskoler NAV har inngått avtale med. Førerhundskolen vil kalle inn sine kandidater til samtreningskurs.
Samtreningen foregår sammenhengende på førerhundskolene, og kurset varer vanligvis i tre uker. Mot slutten av kurset skal ekvipasjen (bruker og hund) gjennomgå en godkjennelsesprøve hvor de vurderes av førerhundutvalget, jf. forskrift om faglig utvalg for førerhundspørsmål § 9. Når særlige grunner tilsier det kan NAV, etter tilråding fra førerhundutvalget, samtykke i at hele samtreningen foregår på brukers hjemsted, eller delt mellom skole og hjemsted. I tillegg til samtreningskurset på skolen, skal det være samtrening i en viss periode på den synshemmedes hjemsted.
Etter godkjennelsesprøven, vil førerhundutvalget avgi en innstilling til NAV om den synshemmede bør få stønad til anskaffelse av førerhund.
Dersom ekvipasjen godkjennes, kan det ytes grunnstønad etter folketrygdlovens § 6‑3 bokstav c til hold av førerhund.
10 Erklæring
Ved overlevering av førerhunden som medlemmet er blitt godkjent sammen med i ekvipasjen, må medlemmet underskrive en erklæring hvor hans/hennes plikter overfor folketrygden er gjengitt.
Førerhundskolen har ansvar for at erklæringen blir utfylt og å oversende originalen til NAV. Førerhundutvalget skal ha kopi av erklæringen.
11 Reise- og oppholdsutgifter
Reise- og oppholdsutgifter for bruker og evt. ledsager
Folketrygden dekker utgiftene for én reise tur-retur for bruker i forbindelse med forkurs og i forbindelse med samtreningskurs. Ved avbrudd i samtreningskurset på grunn av sykdom, kan folketrygden betale for ytterligere én reise tur-retur. Reise dekkes etter bestemmelsene/takstene gitt med hjemmel i forskrift om stønad til hjelpemidler mv til bedring av funksjonsevnen i arbeidslivet og i dagliglivet og til ombygging av maskiner på arbeidsplassen § 7, samt rundskriv om refusjon av reiseutgifter ved brukers reise i henhold til folketrygdloven kapittel 10.
Reise- og oppholdsutgifter for trener
Reise- og oppholdsutgifter for trener (ikke aspirant) dekkes etter satsene i Regulativ for reiser innenlands for statens regning. Faktura må inneholde dato for treners reise til og fra medlemmets hjemsted, antall kostdager og overnattinger, samt spesifiserte reiseutgifter med nødvendig utgiftsbilag. Det skal beregnes merverdiavgift av treners utgifter til reise og opphold på brukerens hjemsted.
Oppgjør for førerhund
Oppgjør for førerhund skjer etter gjeldende avtale mellom NAV og førerhundskolen.
12 Oppfølging
Oppfølging skal drives av førerhundskolene på egne leverte førerhunder.
Obligatorisk oppfølging: Trening av hund eller ekvipasje én gang innen tre til åtte uker etter levering, én gang fire til seks måneder etter levering og deretter én gang i året de tre første år etter levering for å korrigere feil som oppstår hos førerhund og/ eller bruker i perioden.
Ordinær oppfølging: Trening av hund eller ekvipasje etter at bruker har byttet bosted, jobb eller dersom førerhunden har fått uvaner. Det kan også være behov for ordinær oppfølging dersom hunden har blitt angrepet og av den grunn har blitt engstelig eller lignende.
Utvidet oppfølging: Trening av ekvipasje etter at bruker har vært uten hund i en lengre tidsperiode på grunn av for eksempel sykdom. Ved behov for utvidet oppfølging søkes NAV om dekning av utgifter til dette. Betingelsene for stønad er at førerhundutvalget har gitt sin tilråding.
Førerhundskolenes utgifter i forbindelse med oppfølging blir refundert av NAV i henhold til gjeldende bestemmelser og avtale.
13 Tilbakelevering
Førerhundskolen plikter å ta inn de førerhunder som etter vurdering av førerhundutvalget skal tilbakeleveres eller som ikke lenger egner seg til å gjøre tjeneste som førerhund. Når førerhundskolen mottar en slik hund fra et medlem, skal den straks ta kontakt med NAV Hjelpemiddelsentral Hedmark.
14 Retrening av førerhunder
Dersom førerhundutvalget finner det hensiktsmessig å retrene hunden, plikter førerhundskolen å retrene hunden for ny bruker. Retrenet hund godtgjøres med halvparten av den pris som er fastsatt for det år hvor den retrenede hund leveres til ny bruker.
15 Dekning av veterinærutgifter og annet
Brukere av førerhund får grunnstønad etter folketrygdloven § 6-3 bokstav c til hold av førerhund. Dette omfatter blant annet ordinære veterinærutgifter. Med ordinære veterinærutgifter menes eksempelvis utgifter til den årlige veterinærattesten, vaksinasjon, klipp av klør, rensing av tenner, flåttmiddel/bånd, loppe- og lusbehandling, pelsklipp, våteksem, ørerens, spesial- og allergifór o.l.
Ekstraordinære, nødvendige veterinærutgifter ved hold av førerhund kan dekkes etter folketrygdloven § 10-7 bokstav d. Ved skade/sykdom skal førerhundbruker kontakte sin førerhundskole først. Med ekstraordinære, nødvendige veterinærutgifter menes veterinærutgifter i forbindelse med skade/sykdom på førerhund. Det kan i tillegg omfatte medisiner, reiseutgifter (transport), herunder opphold på dyrehospital/klinikk. Ved akutte operasjoner/øyeblikkelig hjelp, sender førerhundbruker inn dokumentasjon på utgiftene til NAV Hjelpemiddelsentral Hedmark.
Med unntak av akutte operasjoner/øyeblikkelig hjelp skal det søkes om dekning av ekstraordinære, nødvendige utgifter på forhånd. Søknaden sendes til Hjelpemiddelsentralen i Hedmark. Ved søknaden legges uttalelse fra veterinær med følgende opplysninger: Diagnose, prognose (vil hunden kunne fungere som førerhund etter behandling) og kostnadsoverslag. Hjelpemiddelsentralen vurderer om utgiftene kan dekkes, og gjør i så tilfelle bestilling hos veterinær. Førerhundutvalget kan spørres om råd ved tvilstilfeller. Hjelpemiddelsentralen fatter vedtak og informerer bruker.
Nødvendig avlivning kan også dekkes etter folketrygdloven § 10-7 bokstav d, dersom dette også anbefales av førerhundutvalget.
Hundesele, og utskifting av hundesele, dekkes også etter folketrygdloven § 10-7 bokstav d.
16 Reklamasjon
Dersom hunden viser seg uegnet som førerhund for brukeren, og førerhundskolen ved levering forstod eller burde forstått dette, kan NAV kreve at skolen tar førerhunden tilbake for kostnadsfri retrening, eller eventuelt erstatter den med en annen førerhund kostnadsfritt for NAV. Leverandøren kan alternativt refundere NAV kjøpesummen for den aktuelle førerhunden.
Garantien gjelder for hundens førerhundtekniske egenskaper så vel som for hundens helse.
Krav om reklamasjon behandles av sakkyndig(e) person(er) i læren om hunder (kynologi) og som er engasjert til å godkjenne førerhund på vegne av NAV.
Uttalelse fra førerhundskolen og innstilling fra sakkyndig(e) person(er) sendes via førerhundutvalget til NAV for avgjørelse.
17 Førerhund i utlandet
Når det gjelder å ta med førerhund til utlandet, gjelder de vanlige regler for hjelpemidler i Norge og i utlandet jf. folketrygdloven § 10-3, samt gjeldende regler for reising med hund, som blant annet framgår av Mattilsynets nettsider.
Førerhundbrukere som planlegger å ha med seg førerhunden på utenlandsopphold av lengre varighet, må melde fra til NAV Hjelpemiddelsentral Hedmark. Dersom det planlagte utenlandsoppholdet har lenger varighet enn 12 måneder, må førerhundbrukeren i tillegg søke NAV Internasjonalt. Førerhundbrukeren kan få informasjon og veiledning om dette i dialog med NAV Hjelpemiddelsentral Hedmark.
Førerhundbrukere som planlegger å ha med seg førerhunden utenfor EØS-området, skal alltid på forhånd søke om dette. Søknaden sendes til NAV Hjelpemiddelsentral Hedmark.
Intensjonen med bestemmelsene i folketrygden § 10-6, jf. forskriftens § 1 tredje ledd er å dekke hjelpemidler som er nødvendig for dagliglivets gjøremål. Dagliglivets gjøremål må avgrenses mot arbeid og fritid, trening og behandling. Det vises for øvrig til punkt 1.2.4 i kommentarene til folketrygdloven § 10-6. I Trygderettskjennelse 05/03393 omhandles avgrensningen mot fritidsaktiviteter:
”Det framgår således klart av Ot.prp.nr.10 (2003-2004) at lovgivers forutsetning med å gi forskriftshjemmelen er å avgrense mot fritidsaktiviteter. Dette er tiltrådt i Innst.O.nr.28 (2003-2004). Selv om departementet (ennå) ikke har gitt en forskrift i medhold av hjemmelen i folketrygdloven §10-6 tredje ledd, må forarbeidene til endringen likevel tillegges stor vekt ved fortolkningen av « dagliglivet » i bestemmelsens annet ledd.
[…]
Retten legger etter dette til grunn at stønad i forbindelse med fritidsaktiviteter ikke omfattes av folketrygdloven §10-6. I denne saken er « Terrengen » ment som et hjelpemiddel for å dekke APs fritidsbehov og ikke som hjelpemiddel til å bedre funksjonen i det som etter folketrygdloven §10-6 utgjør dagliglivet. Retten er derfor kommet til at AP ikke har krav på stønad til « Terrengen ».”
Rett til hjelpemidler og tiltak i denne sammenheng, vil imidlertid også følge av annen lovgivning og dette er i stor grad omtalt i rundskriv til folketrygdloven § 10-8. Der beskrives bl.a. ansvarsområdene som faller inn under Husbanken, kommunehelsetjenesteloven og sosialtjenesteloven, herunder ansvaret for institusjonsbeboere.
Det ligger informasjon om hjelpemidler i dagliglivet på arbeids- og velferdsetatens nettsider. Nyttig informasjon om dette området finnes dessuten i temaheftene ” Tilrettelegging for adkomst og tilgjengelighet i egen bolig” og ” Hjelpemidler i bolig – en veileder om bygningsmessige forbedringer” som ligger på nettet under Brosjyrer – helse/sykdom.
3.3.1 Hjelpemidler i hjemmet
[Endret 6/10]
Hva som menes med ”hjemmet” kan være uklart. For en bedre forståelse vises det til de generelle betraktningene om hva som inngår i begrepet "dagliglivet" under § 10-6 punkt 1.2.4. Videre vises det til departementets forsåelse av "dagliglivet" i Ot.prp.nr. 10 (2003-2004). En sentral setning i proposisjonen lyder som følger: "Departementet ønsker å klargjøre at funksjonsevne i "dagliglivet" ikke skal anses å omfatte hjelpemidler i forbindelse med rekreasjon, fritidsinteresser, trening mv."
Nedenfor følger noen generelle retningslinjer ved behov for hjelpemidler til to hjem, ved besøk, mv. Dette er ikke en utfyllende liste, men en veiledning i vurderingen av noen hjelpebehov:
3.3.1.1 Hjelpemidler i to ”hjem”
[Endret 3/12, 6/13, 1/14]
Når det gjelder funksjonshemmede barn som har foreldre som ikke bor sammen, må begge foreldrenes hjem utstyres med hjelpemidler som er nødvendig for at barnet skal kunne fungere i disse hjemmene. Dette gjelder uansett delt foreldreansvar eller samværsrett. Det avgjørende er ikke hvor mye av tiden barnet tilbringer i de ulike hjemmene, men hvilke hjelpemidler som er nødvendige for at barnet skal fungere eller bli pleiet i de ulike hjemmene, og herunder vurdere hvilke hjelpemidler som uten stor ulempe kan tas med fram og tilbake slik at det er unødvendig med to sett.
I øvrige tilfeller vil vurderingen av om et medlem har to hjem alltid bero på en konkret og individuell vurdering, jf. blant annet TRR 08/00851, 11/00387 og 05/03990 der det i samtlige saker ble tilstått nødvendige hjelpemidler til bruk under opphold i familiehjemmet. For at familiehjemmet skal vurderes som hjem nummer to må det forutsettes at oppholdene har en viss kontinuitet og vurderes som spesielt viktige i medlemmets dagligliv.
Det kan som hovedregel ikke ytes hjelpemidler til bruk i og ved fritidsbolig (herunder hytte, feriehus, campingvogn m.v.), heller ikke i de tilfellene der det foreligger omfattende bruk av fritidsboligen. Kun dersom fritidsboligen er et alternativ hjem for utøvelsen av dagliglivets aktiviteter, kan boligen vurderes som hjem nr. 2. Bruken av et slikt hjem nr. 2 må imidlertid alltid vurderes som nødvendig av av andre årsaker enn fritid- og rekreasjonsformål. Denne avgrensningen og forståelsen er også lagt til grunn av Trygderetten i sak 12/01963.
Det kan ikke innvilges hjelpemidler for fritidsbolig i utlandet, jf folketrygdloven § 10-3.
3.3.1.2 Hjelpemidler ved besøk/ferieopphold
[Endret 3/12, 6/13]
Det kan gis stønad fra folketrygden til transportable hjelpemidler som er nødvendig ved besøk hos familie og venner.
Ifølge kommentarene gitt i rundskriv til folketrygdloven § 10-8 om kommunehelsetjenesteloven har kommunen bl.a. ansvar for korttidsutlån av hjelpemidler, og det forstås slik at dette også omfatter brukere som bare oppholder seg midlertidig i kommunen. Kommunen har imidlertid ofte et begrenset utvalg av hjelpemidler på lager, men ved nødvendig bistand til medlemmer på midlertidig opphold antas det at de fleste kommuner og hjelpemiddelsentralene samarbeider om å løse eventuelle problemer. For medlemmer som er på besøk i et annet fylke enn der de bor og trenger hjelpemidler som de ikke kan frakte med seg, bør hjelpemiddelsentralen kunne bidra med et midlertidig utlån dersom medlemmet har hjelpemidlet på varig utlån i hjemfylket og et tilfredsstillende hjelpemiddel finnes på lager i vertsfylket. Hjelpemiddelsentralen kan imidlertid ikke gå til innkjøp av hjelpemiddel for slikt korttidsutlån.
Funksjonshemmede som flytter fra barndomshjemmet (enten til barnebolig eller til egen bolig), kan i henhold til forvaltningspraksis beholde fastmonterte hjelpemidler i barndomshjemmet, dersom det er nødvendig for at medlemmet skal kunne bli forpleiet/være mest mulig selvstendig ved besøk.
Dette vil unntaksvis også gjelde voksne personer som er gift/samboere og som flytter fra familiehjemmet til sykehjem eller andre typer institusjoner og som fra tid til annet besøker familiehjemmet.
Som eksempler på hjelpemidler som kan være aktuelt å la stå igjen, kan nevnes omgivelseskontrollersystemer, heisløsninger, ramper o.l. Folketrygden vil i slike tilfeller være ansvarlig for reparasjoner og ettersyn. Hjelpemidlene blir ikke gjenanskaffet dersom de er utslitt, ødelagt eller ikke kan repareres.
Om opphold i familiehjemmet se også retningslinjene pkt. 3.3.1.1 om hjelpemidler i to "hjem".
3.3.1.3 Barnebolig og avlastningshjem
[Endret 6/13]
Barnebolig defineres som institusjon og folketrygdens ansvar for hjelpemidler i den sammenheng er beskrevet i rundskriv til folketrygdloven § 10-8 .
Når det gjelder hjelpemidler i avlastningsboliger, enten de er kommunale eller private, er det helt og holdent et kommunalt ansvar.
3.3.2 Skole/barnehage/opplæring, forskriftens § 2 annet ledd
[Endret 6/13]
Ansvaret for dekning av utgifter til nødvendige hjelpemidler i barnehager og for å tilrettelegge undervisningssituasjonen for funksjonshemmede elever i grunnskolen, videregående skole og lærlinger ble overført fra kommunesektoren til folketrygden fra 1. januar 1997.
Med hjelpemidler i denne sammenhengen menes ethvert hjelpemiddel eller tiltak som kan bidra til å redusere den funksjonshemmedes praktiske problemer knyttet til skole-/barnehage-/lærlingesituasjonen.
Utgifter til læremidler eleven trenger for å lære det enkelte faget er ikke folketrygdens ansvar, jf. folketrygdloven § 10-8.
Utstyr til trening, stimulering og aktivisering på skolen og i barnehagen, defineres som utstyr til bruk i spesialpedagogisk tiltak. Slikt utstyr kan ikke dekkes av folketrygden, jf. § 10-8.
Tilrettelegging av skolebygning/barnehage eller adkomst til slike samt tilpassing av miljøet for øvrig er ikke folketrygdens ansvar, jf. § 10-8.
Tolkehjelp for hørselshemmede/døvblinde i barnehage, skole og i lærlingesituasjonen er kommunesektorens ansvar.
Utredning, formidling, opplæring og oppfølging av hjelpemidler i undervisningen er kommunesektorens ansvar. Hjelpemiddelsentralen skal imidlertid også på dette området fungere som en ressurs for kommuner/fylkeskommuner i forhold til råd og veiledning i enkeltsaker.
Hvilke opplysninger som kan være relevant å innhente fremgår av listen i kommentarene til lovteksten i folketrygdloven § 10‑7.
3.3.3 Trening, stimulering og aktivisering, leke- og sportsaktiviteter, forskriftens § 2 tredje ledd
[Endret 6/12, 7/12]
Formålet med denne bestemmelsen er å dekke ekstrautgiftene til funksjonshemmede barn og unge ved leke- og sportsaktiviteter, trening og stimulering. Det legges til grunn at slike aktiviteter bidrar til å opprettholde og/eller bedre den motoriske og/eller kognitive funksjonsevnen.
Ekstrautgifter knyttet til aktivisering dekkes kun til datautstyr og dataspill til sterkt funksjonshemmede barn som ikke har mulighet til å delta i/utføre annen aktivitet.
Det er også en forutsetning for å få stønad til disse formålene at det inngår i en målrettet plan der funksjonsnivå, målene og tiltak for å nå målene beskrives.
Det gis ikke stønad til vanlig utstyr og sportsutstyr, men kun til spesiallaget utstyr og spesialtilpasning til vanlig utstyr. Det er gjort unntak for tandemsykler, som fortsatt kan gis.
Spesiallaget utstyr betyr her utstyr som er spesielt utviklet for funksjonshemmede, og med spesialtilpasning forstås påmontering av spesialutstyr og ombygging av vanlig utstyr. Det skal alltid vurderes om nødvendig spesialtilpasning/ombygging kan gjøres på vanlig utstyr. Ved spesialtilpasning/ombygging av vanlig utstyr, må det vanlige utstyret dekkes av medlemmet selv, men anskaffelsen må skje i samråd med hjelpemiddelsentralen. Dette vil for eksempel gjelder pulker og sykkelvogner.
Kravet om nødvendig og hensiktsmessig gjelder også her, og det vil si at det ikke gis spesialutstyr dersom behovet i all hovedsak blir dekket ved bruk av vanlig utstyr og/eller vanlig utstyr som spesialtilpasses.
Det gis ikke stønad til konkurranseutstyr. Intensjonen bak denne bestemmelsen er at det ikke skal gis stønad til slikt utstyr til aktive idrettsutøvere som ofte vil ha behov for flere utgaver av samme type utstyr. Funksjonshemmede som av og til deltar i konkurranser skal imidlertid ikke utelukkes fra å få nødvendig utstyr.
Det kan gis stønad til bildetelefon til medlem under 26 år som et hjelpemiddel til trening og stimulering for å opprettholde eller bedre funksjonsevnen. SMS og bruk av Internett vil kunne avhjelpe kommunikasjonsbehovet i de fleste tilfeller. SMS og Internett krever imidlertid at medlemmet skriver og leser norsk. Norsk er andrespråket for tegnspråkbrukere. Døve barn anses ikke å ha tilegnet seg skikkelig norsk skriftspråk før i 10-11 års alder. Det vises til rundskriv til § 10-7 bokstav f for nærmere beskrivelse av hva som menes med bildetelefon og hvilket utstyr det kan gis stønad til.
Det stilles strenge krav ved vurderingen av om bildetelefon er et nødvendig og hensiktsmessig hjelpemiddel. Som utgangspunkt bør det kreves at bildetelefon inngår som et hjelpemiddel i en individuell plan. Det må kunne dokumenteres at det finnes et nettverk som medlemmet kan kommunisere med gjennom bruk av bildetelefon. Nettverket skal bestå av personer som står i nær kontakt med medlemmet, og som ved bruk av bildetelefon har vesentlig betydning for medlemmets utvikling og stimulering av tegnspråk.
Også datautstyr kan gis som hjelpemiddel etter dette leddet. Det vises til punkt 3.4.1 under for nærmere beskrivelse av hvilket utstyr det kan gis stønad til.
Når det gjelder utstyr til trening, stimulering og aktivisering til bruk i skole og barnehage så er dette et kommunalt eller fylkeskommunalt ansvar etter opplæringslova §§ 9-3 og 5-7, da dette defineres som utstyr til bruk i spesialpedagogisk tiltak. I henhold til folketrygdloven § 10-8 vil det da ikke kunne gis stønad til hjelpemidler til dette formålet. Det kan dog gis utstyr i skole eller barnehage som kun skal brukes utenom det pedagogiske tilbudet, f. eks. i friminutter i skolen, og skal da vurderes etter retningslinjer som nevnt under hjelpemidler til leke- og sportsaktiviteter.
Reparasjon:
Reparasjon av hjelpemidler gitt med hjemmel i forskriftens § 2 tredje ledd: Det kan gis stønad til reparasjon av allerede tilståtte hjelpemidler til trening, aktivisering og stimulering også etter at medlemmet har fylt 26 år, så lenge hjelpemiddelsentralen finner dette regningssvarende (inntil de blir utrangert/kassert).
[Endret 6/12, 7/12, 10/13, 8/14]
I henhold til forskriftens § 2 fjerde ledd er Arbeids- og velferdsdirektoratet delegert myndighet til å gi nærmere retningslinjer for tildeling av datahjelpemidler.
For å få stønad til datahjelpemiddel må vilkårene i folketrygdloven §§ 10-5 eller 10-6 være oppfylt.
Det kan gis stønad til spesialtilpassede datahjelpemidler både for å avhjelpe funksjonsnedsettelser i dagliglivet og tilknyttet arbeidslivet.
Spesialtilpasset datahjelpemiddel
Det kan gis stønad til spesialtilpassede datahjelpemidler. Det vil si at det kan gis spesialtilpasning for betjening av standard datautstyr dersom det som følge av funksjonsnedsettelsen er nødvendig for at medlemmet skal kunne nyttiggjøre seg eget/ arbeidsgivers / skolens e.l datautstyr. Spesialtilpasning vil si å lage nye individuelle løsninger når vanlig tilpasning ikke er tilstrekkelig. Eksempel på spesialtilpasning kan være leselist, skjermleser/ skjermstyring til syntetisk tale m.m..
Å tilrettelegge standard brukergrensesnitt ved hjelp av tilgjengelighetsfunksjoner innebygget i operativsystem regnes som ordinær tilpasning, og er ikke stønadsberettiget.
Medlemmet må selv bekoste anskaffelse av ordinært datautstyr og det er medlemmets ansvar å se til at utstyret er hensiktsmessig
å spesialtilpasse. Hjelpemiddelsentralen vil kunne gi råd i forhold til hvilket datautstyr som vil egne seg for spesialtilpasning.
Barn under skolepliktig alder, skoleelever og personer som har fått innvilget utdanningstiltak fra NAV (tidligere yrkesrettet attføring) kan fortsatt gis utlån av ordinært datautstyr dersom krevende tilpasninger for datautstyret og hjelpemidlene gjør det mest hensiktsmessig å tilstå en totalløsning. I vurderingen av hvorvidt det kan anses å foreligge en krevende tilpasning, er det relevant å se hen til om programvaren(e) og maskinvaren må kommunisere mot hverandre. Dersom programvaren(e) og maskinvaren må kommunisere kontinuerlig for at hjelpemiddelet skal fungere etter hensikten, er dette et moment som kan tale for at det kan være hensiktsmessig å tilstå en totalløsning. Eksempler på løsninger som kan indikere en krevende tilpasning, er et behov for leselist, skjermleser/skjermstyring til syntetisk tale m.m.
Standard datautstyr til bruk i arbeidslivet anses for å være en del av arbeidsgivers tilretteleggingsansvar.
Standard datautstyr som inngår i en hjelpemiddelløsning som er nødvendig for at medlemmet skal kunne kommunisere, vil fortsatt kunne dekkes. Det er en forutsetning at datautstyret skal benyttes i forbindelse med alternativ supplerende kommunikasjon (ASK) – og at det erstatter et dyrere kommunikasjonshjelpemiddel.
Det kan gis stønad til standard datautstyr for brukere som har behov for dette for å benytte billedtolketjenesten i forbindelse med arbeid eller utdanning. Det vises til Rundskriv til ftrl § 10-7 bokstav f - tolkehjelp for hørselshemmede, Bildetelefontjenesten.
Standard datautstyr (PC)
[Tilføyd 4/13, Endret 8/14, 10/14, 8/15]
Tilskudd til standard datautstyr til skolearbeid
Stortinget vedtok i Revidert Nasjonalbudsjett for 2014 at tilskuddsordning for stønad til PC for skoleelever med lese- og skrivevansker skulle innføres fra og med 1.8.2014.
Tilskuddsordningen skal gjelde for elever med spesifikke lese- og skrivevansker.
Tilskudd til datautstyr kan gis til elever med spesifikke lese- og skrivevansker, som dysleksi. PP-tjenesten, logoped eller lignende må dokumentere at det er et særskilt behov for PC.
Begrepene «Spesifikke lese- og skrivevansker» og «dysleksi» blir brukt om hverandre. Det er ikke et krav til at en dysleksidiagnose er eksplisitt uttalt, så lenge det er dokumentert at det foreligger spesifikke lese- og skrivevansker.
Ved spesifikke lese- og skrivevansker er det lese- og skrivevansken i seg selv som er hovedproblemet, i motsetning til generelle lese- og skrivevansker der vanskene har sitt opphav i noe annet. Det kan være konsentrasjon, atferdsvansker, forsinket språkutvikling, motorikk, redusert kognisjon/evne eller andre sykdommer.
Elever som har behov for datautstyr av andre grunner enn spesifikke lese- og skrivevansker, skal fortsatt få dekket dette
av skolemyndighetene.
Det gis ikke tilskudd til datautstyr dersom behovet for PC kan dekkes gjennom andre stønadsordninger.
I henhold til opplæringslova § 3-1 niende ledd har skoleeier ansvaret for å holde elever i videregående skole med nødvendige trykte og digitale læremidler og digitalt utstyr som for eksempel PC. Det gis derfor ikke stønad til PC til elever i videregående opplæring.
Tilskuddsordningen innebærer at bruker ved innvilgelse av søknad får tildelt et fastlagt beløp til anskaffelse av standard datautstyr. Beløpet er 3 200 kroner.
Bruker må selv ta ansvaret for det utstyret som blir kjøpt. Det kan søkes om nytt tilskudd etter fire år.
Saksbehandling
[Endret 10/14]
Det skal foreligge en begrunnet søknad. For datahjelpemidler i skole-/utdanningssammenheng skal skolen/lærebedriften/PP-tjenesten utrede elevens behov, eventuelt i samarbeid med aktuelle samarbeidspartnere i kommunehelsetjenesten, spesialpedagogiske kompetansesentra, hjelpemiddelsentralen o.a. Kontaktpersonen ved skolen må dokumentere at PC eller nettbrett skal inngå i det pedagogiske opplegget ved skolen. I begrunnelsen for søknaden skal det gis en generell beskrivelse av undervisningen, og hvorfor det er nødvendig med datahjelpemidler. Det skal oppgis et navn på oppfølgingsansvarlig.
Utlevering, montering
Opplæring
Reparasjon
Hjelpemiddelsentralen har ansvar for reparasjon av datahjelpemidler/ spesialtilpasninger som er gitt som utlån.
Programvare
Det gis stønad til spesielt tilrettelagt programvare (hjelpemiddelprogramvare). I de tilfellene det gis utlån av ordinært datautstyr gis det også stønad til nødvendig ordinær programvare (administrativ programvare).
En sentral problemstilling i denne sammenheng er å tydeliggjøre hva som er folketrygdens ansvar og hva som er skolens ansvar.
Programvare kan deles inn i tre grupper. Det viktigste er å være oppmerksom på at én og samme programvare kan være både et pedagogisk tiltak og et praktisk hjelpemiddel i ulike situasjoner. Det er hensikten med bruken av programvaren som avgjør om det er et pedagogisk tiltak eller et praktisk hjelpemiddel. Er hensikten å bruke en programvare til for eksempel å trene/lære begreper, er det pedagogisk. Hvis det er for å kunne kommunisere, er det et hjelpemiddel. Det er derfor viktig at det i søknaden tydeliggjøres hensikten med bruken av programvaren.
Pedagogisk programvare
Felles for denne programvaregruppen er at målet for medlemmet er læring (som kunnskapstilegnelse, ferdighetstilegnelse eller eventuelt holdningsendring). Bruken av denne type programmer er oftest tidsbegrenset og i en læringssituasjon. Det er skoleeiers ansvar å anskaffe medlemmet nødvendige læremidler. Det presiseres at elever, lærlinger og lærekandidater i videregående skole må holde seg selv med undervisningsmateriell, jf. opplæringsloven § 3-1.
Administrativ programvare
Tekstbehandlingsprogram, regneark, databaseverktøy og publisering- og presentasjonsprogrammer defineres som administrativ programvare. Her inngår også operativsystemene. Andre begreper benyttet om denne programvaretypen er ”standard programvare” eller ”kontorprogramvare”. Programmer i denne gruppen anses sammen med operativsystemet å være en nødvendig del av maskinens grunnututrustning. Disse lisensene kommer i sin helhet inn under folketrygdens ansvarsområde ved utlån av ordinært utstyr.
Hjelpemiddelprogram
Hjelpemiddelprogram kan beskrives som programmer som skal kompensere for medlemmets manglende ferdigheter. Om denne programvaregruppen brukes også betegnelsen ”proteseprogram”. Hjelpemiddelprogram brukes for å bedre medlemmets funksjonsevne. Disse programmene er direkte knyttet til medlemmets funksjonsevne og er derfor innenfor folketrygdens ansvarsområde.
Det gis ikke støtte til antivirusprogram, da det er medlemmenes ansvar å sørge for vedlikehold av og sikring av hjelpemiddelet.
[Tilføyd 8/10, endret 9/10]
Sosial- og helsedepartementet innførte i 2002 en ordning for stønad til seksualtekniske hjelpemidler, og siden bruk av slike hjelpemidler har med svært personlige og intime forhold å gjøre, valgte man en rekvisisjonsordning. Vilkårene for å få seksualtekniske hjelpemidler fremgår av brev fra Sosial- og helsedepartementet til Rikstrygdeverket av 22.9.99. I brev av 11.5.01 fra Sosial- og helsedepartementet til Rikstrygdeverket fremgår at Rikstrygdeverket kan godkjenne at spesialister kan rekvirere seksualtekniske hjelpemidler dersom de besitter nødvendig medisinsk fagkompetanse. I notat av 27.4.09 fra Arbeids- og velferdsdirektoratet fremgår at direktoratet har vedtatt at rekvisisjonsretten gjelder alle leger.
Vilkår for å få stønad til seksualtekniske hjelpemidler
Medlem som har dårlig eller ingen seksuell fungering som følge av sykdom, skade eller lyte, og problemet kan løses ved seksualteknisk hjelpemiddel, kan få stønad til hjelpemidlet. Den seksuelle funksjonsevnen må være varig nedsatt, dvs. anses å ha en varighet på minst 2 år.
Medlemmet må ha gjennomgått en grundig medisinsk vurdering som konkluderer med at videre medisinsk behandling ikke vil bedre
funksjonsevnen. For å få stønad til seksualtekniske hjelpemidler må hjelpemidlet være vurdert av lege som nødvendig og hensiktsmessig.
Bestillingsordning
Bruk av seksualtekniske hjelpemidler har med personlige og intime forhold å gjøre. Derfor benyttes ikke vanlig saksgang med søknad og vedtak. En lege bestiller det seksualtekniske hjelpemidlet direkte fra leverandør, som sender hjelpemidlet til legen eller hjem til medlemmet.
Alle autoriserte leger i Norge har rett til å bestille seksualtekniske hjelpemidler. I en del tilfeller kan det likevel være nødvendig å oppsøke sykehusavdelinger med spesialister i gynekologi, urologi og nevrologi eller privatpraktiserende spesialister med tilsvarende kompetanse for å få tilstrekkelig veiledning og hjelp. Legen må selv vurdere om han kan gi tilstrekkelig hjelp og veiledning.
Detaljert informasjon om hvordan legen bestiller seksualtekniske hjelpemidler finnes i produkt- og priskatalogen og på søknadsskjema NAV 10-06.06.
Hjelpemidlet dekkes i sin helhet av Arbeids- og velferdsetaten.
Hva det gis stønad til
Det kan gis stønad til seksualtekniske hjelpemidler. Dette omfatter hjelpemidler som kompenserer for den nedsatte seksuelle
funksjonsevnen, men det omfatter ikke hjelpemidler som har som hovedformål å helbrede en tilstand (behandlingshjelpemidler).
NAV har inngått produkt- og prisavtaler for enkelte seksualtekniske hjelpemidler, men dette er ingen uttømmende liste over
produkter medlemmet kan få stønad til. Se nærmere om dette i produkt- og prisoversikt.
Hjelpemidlet må være CE-merket og bestilles fra lovlig etablert foretak.
Honorar for utfylling av blankett NAV 10-06.06 ytes etter honorartakst L25 i " Honorartakster for legeerklæringer ", se forskrift
gitt med hjemmel i folketrygdloven § 5-4. Det er en forutsetning at blanketten er fullstendig utfylt.
3.6.1 Aktiv brukermedvirkning
Dette innebærer at fagfolk i formidlingsprosessen må:
Og at hjelpemiddelbrukeren må ønske å innta en aktiv rolle ved å:
Intensjonen med innføring av aktiv brukermedvirkning på hjelpemiddelområdet er at medlemmet skal ha større grad av selvbestemmelse og innflytelse på beslutninger som gjelder egen livssituasjon. Dette forutsetter at medlemmet er en aktiv part i dialogen med tjenesteyter.
I begrepet aktiv brukermedvirkning ligger en forsterket betydning av medlemmet som aktivt handlende individ. I praksis betyr dette at medlemmet skal kunne:
Oppgaveløsning og aktiv brukermedvirkning på hjelpemiddelområdet dreier seg om aktiv brukermedvirkning på:
Aktiv brukermedvirkning på individnivå, det vil si i relasjon mellom tjenesteyter og medlemmet skal ivaretas gjennom ordningene brukerpass og kontaktperson på hjelpemiddelsentralen.
Når medlemmet kan velge produkt utfordres tjenesteyters beslutningsmyndighet. Da snakker vi om brukerstyring. I disse ordningene er det en viktig målsetting at brukerne skal ha reell innflytelse på hjelpemiddelvalget. Det rokkes ikke ved lovverket – medlemmet må fylle kriteriene i folketrygdloven for å bli godkjent som hjelpemiddelbruker, og hjelpemidlet må inngå som en del av de øvrige rammer folketrygdloven setter.
I aktiv brukermedvirkning benytter bruker fagfolks kompetanse i egenstyrte prosesser. Tjenesteyterne utfordres til å utprøve en profesjonalitet med fokus på veilederrollen og med respekt for medlemmets valg. Aktiv brukermedvirkning innebærer ikke at hele formidlingsprosessen overlates til medlemmet. Tjenesteapparatet er til for medlemmet og fagkompetansen må derfor stilles til rådighet. Det skal imidlertid legges vekt på medlemmets kompetanse om egen funksjonsnedsettelse og behov.
3.6.2 Brukerpass/kontaktperson
Brukerpass skal gi medlemmet større innflytelse i egen hjelpemiddelsak gjennom å bli tildelt en fullmakt (brukerpass) som innebærer muligheter til selv å velge samarbeidspartner ved utprøving, anskaffelse og teknisk service/akutt reparasjon på hjelpemidler. Kun medlemmet som allerede er godkjent som hjelpemiddelbrukere ved at de fyller inngangsvilkårene i folketrygdloven og har en relasjon til hjelpemiddelsentralen kan få brukerpass. Brukerpasset erstatter vedtak for de områder passet gjelder for. Passet gjelder ikke for bytte av hjelpemiddel fra en hjelpemiddelgruppe til en annen, for eksempel fra manuell til elektrisk rullestol, uten at det fattes nytt vedtak og at formidler er involvert. Medlemmet med brukerpass har mulighet for enklere formidlingsløype også ved anskaffelse innen ny hjelpemiddelgruppe vet at de for eksempel kan gå direkte til hjelpemiddelsentralen for informasjon, utprøving og valg av produkt.
Hjelpemiddelsentralen tildeler brukerpasset i dialog med det enkelte medlem. Hjelpemiddelsentralen bestiller produktet ut fra medlemmets valg innenfor rammer som brukerpasset er gitt for. Dersom sentralen har produktet på lager benyttes dette. Medlemmet kan selv bestille teknisk service/akutt reparasjon slik dette er beskrevet i passet. Medlemmet kan velge å benytte fagfolk i kommunen eller gå direkte til hjelpemiddelsentralen for å effektuere produkter fra bestillingsordningen. Hjelpemiddelsentralen skal bestille alle produkter.
Brukerpasset skal inneholde informasjon om passeiers navn, adresse, telefon samt regler for bruk av passet og hvem som kan bistå med hva.
Barn/unge og deres foreldre/foresatte kan få oppnevnt en kontaktperson ved hjelpemiddelsentralen. Kontaktpersonen skal gjennom sin rolle bidra til at barnet/ungdommen og dens foreldre/foresatte får et mest mulig koordinert tilbud. Kontaktpersonen skal gi informasjon om rettigheter, produkter/løsninger, ta seg av saksgangen og fatte vedtak om hjelpemidler. Kontaktpersonen sørger for at barnet/ungdommen og dens foreldre/foresatte får tilgang til produktene i bestillingsordningen.
For mer informasjon vises det til heftet ”Aktiv brukermedvirkning på hjelpemiddelområdet”.
3.6.3 Samarbeidspartnere
Det er flere instanser og etater som har ansvar for hjelpemiddelformidling og –utredning. En fullstendig liste over samarbeidspartnere er det derfor verken mulig eller hensiktsmessig å gi. Det viktigste er at brukerne blir godt ivaretatt og at de nødvendige sakkyndige kobles inn og samarbeider både i enkeltsaker og på systemnivå.
Kommunens helsetjeneste er den mest vanlige førstelinjen i saker som vedrører dagliglivet. Ergoterapeuter og fysioterapeuter, men også hjemmesykepleien vil være naturlige samarbeidspartnere når hjelpemiddelbehovet i hjemmet skal utredes.
For en del typer hjelpemidler vil flere av disse være autorisert til å bestille hjelpemidler fra Hjelpemiddelsentralen uten å søke først (Bestillingsordningen).
Kommunens førstelinjetjeneste har bred kunnskap om formidlingssystemet og utvalget av hjelpemidler. Slik kunnskap er nødvendig for å kunne være en god hjelper og veileder i utrednings- og søknadsprosessen.
For elever i grunn- og videregående skole er lærere og Pedagogisk-psykologisk tjeneste naturlige samarbeidspartnere.
Også her kan det i mange tilfeller være nødvendig å bruke kompetansen til ergo- og/eller fysioterapeuter i kommunehelsetjenesten for å kartlegge behov.
De samme fagpersoner som er nevnt over, i tillegg til førskolelærere, vil også være sakkyndige der barn i barnehage trenger tilrettelegging.
Lege er en nødvendig samarbeidspartner i saker hvor bestemte hjelpemidler kun kan gis ved spesifikke sykdommer.
I tillegg må spesialisthelsetjenesten, habiliteringstjenesten og for øvrig spesialkompetanse på 2. og 3. linje-nivå kobles inn når dette er naturlig og nødvendig. Det vil og bør som oftest være det underliggende nivå som gjør dette.
3.6.4 Dokumentasjon
For å sikre medlemmet en god hjelpemiddelløsning, er det viktig at etaten har tilstrekkelige opplysninger slik at det kan gjøres en helhetlig vurdering av hjelpemiddelbehovet.
Medisinske opplysninger:
Når det gjelder lovens krav til sykdom, skade eller lyte vises det til det som er sagt i rundskrivet under pkt. 1.2.1.
Hvilken grad av medisinsk dokumentasjon som må foreligge og hvor dette kan innhentes vil være forskjellig. Utgangspunktet må være at diagnose/funksjonsnedsettelse må være stillet av lege, evt. spesialist, mens funksjonsevnen vil kunne beskrives av andre kvalifiserte fagpersoner.
Vi vil i denne sammenheng minne om at det er viktig å bruke rådgivende lege ved behov.
Det er forskjellig krav til dokumentasjon avhengig av hvilket hjelpemiddel/tiltak som søkes.
For datahjelpemidler vil det f.eks. være helt spesielle opplysninger/dokumentasjon som kreves. Ved søknad om hjelpemidler til treningshjelp/stimulering kan det være et krav at det fremlegges en individuell plan, etc. Det vises til det som er skrevet under de forskjellige typer hjelpemidler i rundskrivet.
I søknadsskjemaet er det satt opp en sjekkliste for funksjonsbeskrivelse og hjelpemiddelbehov med følgende punkter:
- Funksjoner- ressurser og begrensninger
- Aktiviteter og deltagelse
- Miljøfaktorer/personlige faktorer
- Hensikten med hjelpemidlet/tiltaket
- Tiltak
3.6.5 Hjelpemidler og etikk
Ved søknad om enkelte type hjelpemidler settes det ekstra krav til dokumentasjon/utredning før saken tas opp til behandling. Det gjelder i saker hvor hjelpemidlet bl.a. ha et tvangsaspekt/overvåkingsaspekt.
I saker som gjelder psykisk utviklingshemmede som mottar tjenester i medhold av sosialtjenesteloven/kommunehelsetjenesteloven, er det Sosialtjenesteloven kap. 4A som regulerer bruk av tvang og makt. I slike saker må det undersøkes om det er fattet vedtak om bruk av det aktuelle hjelpemidlet. Det vises til Trygderettskjennelse nr 05/00968:
”Retten vil vise til sosialtjenestelovens bestemmelser, hvor det av §4A-2 fremkommer at « Bruk av inngripende varslingssystemer med tekniske innretninger skal alltid regnes som bruk av tvang eller makt etter reglene i dette kapitlet. » Det fremgår videre av sosialtjenesteloven at andre løsninger enn bruk av tvang eller makt skal være prøvd først, og en av de tjenester kommunen skal yte, er « personlig brukerstyrt assistanse ».
Selv om sosialtjenesteloven kun gjelder for tiltak som iverksettes av kommunen, mener retten at mye taler for å legge tilsvarende prinsipper til grunn når det offentlige skal finansiere tiltaket. Det bør for eksempel kunne dokumenteres med en uttalelse fra habiliteringstjenesten at andre tiltak, som adferdstrening, ikke har ført fram.
Retten vil i tillegg vise til at Ap er innvilget hjelpestønad sats 4 på grunn av tilsynsbehovet. Retten er enig med Rikstrygdeverket i at tilsyn er et mer hensiktsmessig tiltak enn bruk av overvåkning og alarm i dette tilfellet, og at de omsøkte hjelpemidlene derfor ikke er nødvendig i lovens forstand.”
Når det ellers søkes om hjelpemidler som har et tvangsaspekt bør det innhentes uttalelse/utredning fra andre etater, herunder spesialisthelsetjenesten. Som en del av utredningen bør fremgå om opptreningen i ferdigheter som reduserer eller fjerner behovet for hjelpemidlet er forsøkt, eller om andre hjelpemidler/løsninger kan løse eller avhjelpe problemet. Dersom det etter en helhetlig utredning ender opp med en faglig tilrådning om å søke om hjelpemidlet, må det stilles krav om at en navngitt person får ansvar for å følge opp hjelpemiddelbruken. Ansvaret for i hvilke sammenhenger hjelpemidlet skal brukes ligger hos fagspesialisten som begrunner søknaden, og som også har ansvar for å fremskaffe nødvendig uttalelse/utredning fra f.eks. barnehabiliteringsteamet i fylket. Hjelpemiddelsentralen har imidlertid et ansvar for å etterse at saken før den behandles er grundig og helhetlig utredet, samt at det er laget en plan for oppfølging av hjelpemiddelbruken.
Temaheftet ”Hjelpemidler og etikk” gir en oversikt over de etiske og juridiske aspektene som er knyttet til bruk av ny teknologi som hjelpemiddel.