Utarbeidet av Arbeids- og velferdsdirektoratet, Kunnskapsavdelingen, Juridisk seksjon.
Bestemmelsen er ny og kom inn ved revisjonen av lov om anke til Trygderetten som trådte i kraft 1. april 2016.
§ 25 første ledd første punktum
Når det i en kjennelse ikke er truffet avgjørelse om noe som skulle vært avgjort, kan tilleggskjennelse avsies. Det er aktuelt i de situasjonene hvor retten ikke tok stilling til ett eller flere tvistespørsmål, eller andre krav.
Tilleggskjennelse skiller seg fra gjenopptak av kjennelse. Gjenopptak dreier seg om de tilfeller hvor tvistespørsmål er avgjort av retten, men hvor en part mener at det hefter kvalifiserte feil ved avgjørelsen. Se nærmere om vilkårene for gjenopptak og behandling av begjæring om gjenopptak i trygderettsloven §§ 27 og 28 og rundskrivene til disse bestemmelsene.
En tilleggskjennelse innebærer at den opprinnelige kjennelsen blir stående for så vidt gjelder de spørsmål som ble tatt stilling til, mens det eller de resterende spørsmål blir avgjort i en egen, etterfølgende kjennelse.
Tilleggskjennelse kan være aktuelt både når retten har forsømt å avgjøre et krav som var tvistegjenstand under saken, og når den har forsømt å ta stilling til andre krav som var reist under saken, for eksempel krav om sakskostnader. Krav eller påstandsgrunnlag som ikke var fremsatt under forhandlingene, kan parten derimot ikke kreve tilleggskjennelse for. Trygderetten kan bare avsi tilleggskjennelse når den ankende part eller ankemotparten setter fram begjæring om det. Begjæringen må rette seg mot et rettsforhold som er reist i saken og som ikke er avgjort i kjennelsen.
Fristen er seks uker fra det tidspunktet underretning om kjennelsen kom fram til parten. Se rundskrivet til trygderettsloven § 10 om beregning av frist.
Det kan oppstå uenighet om hva retten har tatt stilling til i kjennelsen. Dersom rettens vurdering er at det forhold som er begjært tilleggskjennelse om alt er avgjort, vil det ikke være grunnlag for å ta begjæringen til følge. Retten skal da avsi kjennelse der slutningen går ut på at begjæringen ikke tas til følge.
Vurderingen av hva som alt er avgjort, beror på en tolkning av hva som var ankegjenstand, sammenholdt med slutningen og premissene i kjennelsen, og må gjøres helt konkret.
En kjennelse som ikke tar en begjæring om tilleggskjennelse til følge kan angripes ved søksmål. Domstolene kan bare prøve om det var grunnlag for ikke å avsi tilleggskjennelse, og ikke sakens realitet.
I Prop. 139L (2014-2015) punkt 12.5.4, er det presisert at ordningen med tilleggskjennelse ikke er ment som en hjemmel for å avkreve retten en tilleggsbegrunnelse for de tvistetemaer som alt er avgjort.
§ 25 første ledd andre punktum
Tvisteloven § 19-9 første ledd andre punktum viser til at tvisteloven, § 19-8 andre ledd andre og tredje punktum og tredje ledd, om retting gjelder tilsvarende ved tilleggskjennelse.
Den administrator som ledet retten som avsa kjennelsen, kan avsi tilleggskjennelse alene, dersom det ikke er tvil om hva den skal gå ut på. Hvis det er tvil, skal retten som avsa kjennelsen samlet avsi tilleggskjennelse.
Tilleggskjennelse skal tilføyes kjennelsen, slik at det går fram hvilken del av kjennelsen som er avsagt ved tilleggskjennelse.
Tilleggskjennelse er for øvrig underlagt de alminnelige regler for kjennelser, herunder kravene til utforming, avsigelse og underretning. Se trygderettsloven §§ 21 og 22 og rundskrivene til disse bestemmelsene.
§ 25 andre ledd første punktum
Søksmålsfristen stopper den dagen Trygderetten mottar begjæringen om tilleggskjennelse.
§ 25 andre ledd andre punktum
Den nye søksmålsfristen er seks måneder fra det tidspunktet underretning om tilleggskjennelse er kommet fram til vedkommende part. Se trygderettsloven § 26 og rundskrivet til denne bestemmelsen.
§ 25 andre ledd tredje punktum
Søksmålsfristen fortsetter å løpe fra det tidspunktet beslutning om å forkaste begjæringen er kommet fram til vedkommende part.