Retten til innsyn i offentleg verksemd er eit grunnleggjande demokratisk prinsipp, og har etter kvart vorte solid forankra i lovverk og praksis, både nasjonalt og internasjonalt. Dei grunnleggjande omsyna som ligg bak prinsippet blir gjerne omtala som
- demokratiomsynet, det at borgarane gjennom tilgang på informasjon kan få innsikt i samfunnsspørsmål, få betre grunnlag for å ta del i samfunnsdebatten, og bli aktive deltakarar i det demokratiske samfunnet vårt
- kontrollomsynet, at borgarane og media gjennom innsyn har høve til å kontrollere styresmaktene, og slik avsløre kritikkverdige og uheldige tilhøve
- omsynet til rettstryggleik, gjennom at dei ulike aktørane kan skaffe seg kjennskap til forvaltningspraksis og grunnlaget for dette, noko som motverkar usakleg forskjellshandsaming og andre former for kritikkverdig bruk av makt og kompetanse
I tillegg er det eit sentralt moment at forvaltninga er ein viktig informasjonsbank, og at borgarane gjennom denne innsynsretten får tilgang til den viktige ressursen kvalitetssikra offentleg informasjon i seg sjølv er. Desse omsyna kjem då òg til uttrykk i føremålsføresegna i offentleglova § 1, der det heiter at ”Formålet med lova er å leggje til rette for at offentleg verksemd er open og gjennomsiktig, for slik å styrkje informasjons- og ytringsfridommen, den demokratiske deltakinga, rettstryggleiken for den enkelte, tilliten til det offentlege og kontrollen frå ålmenta. Lova skal òg leggje til rette for vidarebruk av offentleg informasjon.” Offentlegheitslova 1970 hadde ingen tilsvarande føresegn, og dei grunnleggjande omsyna kjem såleis betre til uttrykk i den nye lova. Det er særs viktig å ha føremålet med lova for auge og å opptre lojalt i høve til dette ved handsaminga av innsynskrav.
Forholdet til reglene om partsinnsyn: Reglene om partsoffentlighet i forvaltningsloven §§ 18-21 går lengre i å gi innsyn enn reglene om allmennhetens rett til dokumentinnsyn etter offentleglova. Reglene om partsoffentlighet regulerer partens adgang til å se dokumentene i sin egen sak.