Utarbeidet av Rikstrygdeverket Familiekontoret 01.10.2002
Sist endret 06.10.2015 av Arbeids- og velferdsdirektoratet, , Ytelsesavdelingen, Seksjon for ytelsesfag, Regelverkskontoret, jf. overskriften:
§ 11 første ledd bokstav b - En av partene bor eller arbeider i utlandet (Teksten er omarbeidet i sin helhet)
Forskriften § 11 regulerer når bidraget skal fastsettes etter skjønn. I Ot.prp. nr. 43 (2000—2001) er det uttrykt at man skal ta utgangspunkt i kostnadsmodellen når bidrag skal fastsettes etter skjønn.
[Endret 3/04]
Barneloven § 76 regulerer når NAV kan treffe et midlertidig vedtak, og i disse tilfellene skal bidraget fastsettes etter skjønn. Se kommentarene til denne bestemmelsen.
[Endret 12/08, 3/10, 5/10, 10/15]
Bidraget skal fastsettes etter skjønn dersom en av partene er bosatt eller arbeider og betaler skatt i utlandet.
Definisjon
En sak skal behandles etter forskriften § 11 bokstav b dersom en av foreldrene eller barnet er bosatt i utlandet eller har utenlandsk arbeidsgiver og betaler skatt i utlandet. Det er faktisk bosted som legges til grunn, uavhengig av om flytting er registrert i Folkeregisteret. Oppholdet i utlandet må være ment å vare mer enn 6 måneder for at vedkommende anses som bosatt i utlandet.
Grensesnitt mellom NAV Forvaltning og NAV Internasjonalt
Det er NAV Internasjonalt som behandler saker der bidraget skal fastsettes etter forskriften § 11 bokstav b. Dette gjelder uavhengig av hvor foreldrene/barnet er bosatt på krav- eller vedtakstidspunktet. Oppstår det tvil om en sak skal behandles etter forskriften § 11 bokstav b, skal spørsmålet avgjøres av NAV Internasjonalt.
NAV Forvaltning skal overføre saken til NAV Internasjonalt dersom en av foreldrene/barnet er bosatt eller bosetter seg i utlandet, eller har utenlandsk arbeidsgiver og betaler skatt i utlandet.
Dersom vilkårene for å behandle saken etter forskriften § 11 bokstav b ikke lenger er oppfylt, skal NAV Internasjonalt overføre saken til NAV Forvaltning. Eventuelle ubehandlede krav etter forskriften § 11 bokstav b skal ferdigbehandles av NAV Internasjonalt før saken overføres.
Det kan forekomme tilfeller der en forelder/barn er registrert som utvandret i folkeregisteret, men likevel faktisk bor i Norge. Dersom NAV Forvaltning får opplysninger om at vedkommende fortsatt bor i Norge, eller det er andre forhold som indikerer dette, må NAV Forvaltning foreta nærmere undersøkelser for å fastslåpersonens faktiske bosted. Når NAV Forvaltning har undersøkt saken, og det ikke er noe som tyder på at vedkommende fortsatt bor i Norge, kan saken overføres til NAV Internasjonalt.
Saker der den bidragspliktige i utlandet er død, men det utbetales eller søkes om bidragsforskudd fordi vilkårene for å innvilge barnepensjon ikke er oppfylt, skal ikke overføres til NAV Internasjonalt.
Generelt
Den skjønnsmessige vurderingen baserer seg på foreldrenes plikt til å forsørge barnet etter deres økonomiske kår og evne, jf. barneloven § 66. Fastsettelsen gjøres med utgangspunkt i barneloven § 71 første ledd første punktum der det går fram at det skal fastsettes en underholdskostnad for barnet som fordeles mellom foreldrene etter størrelsen på inntektene deres.
Bestemmelsene i forskriften §§ 2 – 10 danner grunnlaget for de faktorene som vurderes ved fastsettelse av bidrag etter skjønn. Bidraget fastsettes som et månedlig enkeltbeløp der fradrag eller tillegg i forskriften §§ 3, 6, 9 og 10 inngår i den helhetlige vurderingen av størrelsen av bidraget.
Fastsettelse av bidrag etter forskriften § 11 bokstav b skal i størst mulig grad bygge på et objektivt grunnlag. Tilgjengelig nasjonal og internasjonal statistikk om de økonomiske forholdene i de ulike landene danner rammene for skjønnsutøvelsen. Barnets underholdskostnad og foreldrenes inntekter sammenholdes med statistikk over kostnadsnivået i de aktuelle landene.
Kostnadsnivå i lavkostland
Som lavkostland defineres land der kostnadsnivået er lavere enn ca. 60 prosent av kostnadsnivået i Norge. Dersom en av foreldrene eller barnet er bosatt i et lavkostland, skal landets kostnadsnivå settes noe høyere enn de statistiske opplysningene tilsier. Kostnadsnivået justeres mer jo lavere kostnadsnivået i det aktuelle landet er.
Grunnen til dette er at det statistiske kostnadsnivået er svært lavt i mange land sammenlignet med Norge og det gjennomsnittlige kostnadsnivået gjenspeiler ofte en lavere levestandard enn i Norge. I skjønnsfastsettelse av bidraget skal det tas hensyn til at barnet/forelderen skal kunne opprettholde en levestandard tilnærmet lik norsk nivå.
Underholdskostnaden
Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet fastsetter satsene som utgjør underholdskostnaden. Underholdskostnaden omfatter forbruksutgifter og boutgifter. Disse gjenspeiler utgiftene til et gjennomsnittlig faktisk forbruk for barn bosatt i Norge. For barn bosatt i Norge vil underholdskostnaden bli satt lik de norske satsene. For barn bosatt i utlandet justeres satsene etter kostnadsnivået i barnets bostedsland.
Dersom bidragsmottakeren har utgifter til barnetilsyn, legges utgiftene til barnets underholdskostnad. For barn bosatt i Norge tas det hensyn til utgifter slik det fremgår av forskriften § 3. For barn bosatt i utlandet må det vurderes om størrelsen på utgiftene er rimelig ut fra det gjennomsnittlige nivået på tilsynsutgifter i landet. Det tas normalt ikke hensyn til tilsynsutgifter etter 30. juni det året barnet fyller 10 år. For barn over denne aldersgrensen må det gjøres en skjønnsmessig vurdering av om utgiftene er nødvendige.
For barn bosatt i utlandet kan utgifter til skolepenger og helseforsikring legges til underholdskostnaden. Slike utgifter godtas kun dersom det ikke finnes noe offentlig tilbud av slike tjenester, eller dersom disse tjenestene ikke har tilfredsstillende kvalitet i forhold til norsk standard. Om størrelsen på utgiftene er rimelig må vurderes ut fra det gjennomsnittlige nivået på tilsvarende utgifter i landet. Andre særegne kostnader vurderes konkret i hver enkelt sak. Vurderingene som legges til grunn må synliggjøres og kunne overprøves.
Ordinær barnetrygd trekkes fra underholdskostnaden. Dersom barnet i utlandet mottar en ytelse som tilsvarer barnetrygd, skal denne trekkes fra.
Fordeling av underholdskostnaden mellom foreldrene
Underholdskostnaden fordeles etter forholdet mellom foreldrenes inntektsgrunnlag. For at denne fordelingen skal bli rimelig, må inntektene ses i sammenheng med de økonomiske forholdene i landet. Prisen på varer og ytelser varierer sterkt mellom land, og en direkte sammenligning av bruttoinntekter mellom ulike land fanger ikke opp disse forskjellene. Hvis man sammenlikner økonomien til en forelder som er bosatt i et land med høyt inntekts- og kostnadsnivå med økonomien til en forelder som er bosatt i et land med lavt inntekts- og kostnadsnivå, uten å ta hensyn til forskjellen i kostnadsnivå, vil økonomien til forelderen i landet med høyt inntekts- og kostnadsnivå fremstå sterkere enn den reelt sett er.
I stedet for å sammenligne bruttoinntekter, sammenlignes partenes kjøpekraft. Det vil si verdien av inntektene deres, målt i tilgangen på varer og tjenester i deres respektive bostedsland. Forelderens inntektsgrunnlag og bostedslandets kostnadsnivå utgjør til sammen forelderens kjøpekraft. Kjøpekraftsammenlikningen er en bruttosammenligning, på samme måte som inntektssammenligningen i kostnadsmodellen.
Kjøpekraftsammenligningen gjøres ved at inntektsgrunnlaget til parten i utlandet omregnes til norske kroner og justeres tilsvarende forskjellen mellom kostnadsnivået i landet han eller hun bor og kostnadsnivået i Norge. Opplysninger om kostnadsnivået i det enkelte land er hovedsakelig basert på statistiske opplysninger fra OECD, IMF og UBS.
Formelen for å beregne kjøpekraften til parten i utlandet er:
([Inntekt i lokal valuta] * [valutakurs]) / [kostnadsnivå] = [kjøpekraft målt i NOK]
Sammenligningen av foreldrenes kjøpekraft danner et utgangspunkt for å vurdere hvor stor andel av barnets underholdskostnad den bidragspliktiges skal dekke gjennom å betale bidrag.
Formelen for å sammenligne foreldrenes kjøpekraft er:
[BPs kjøpekraft] / ([BPs kjøpekraft] + [BMs kjøpekraft]) = [BPs andel av foreldrenes kjøpekraft]
Eksempel:
Bidragsmottakeren bor i Sverige og har et inntektsgrunnlag på SEK 280 500 Den bidragspliktige bor i Norge og har et inntektsgrunnlag på NOK 360 000. For å sammenligne foreldrenes kjøpekraft, skal inntektsgrunnlaget til bidragsmottakeren i Sverige omregnes til hva denne tilsvarer i kjøpekraft i Norge.
Ved en valutakurs på 0,9175, vil bidragsmottakerens inntektsgrunnlag på SEK 280 500 tilsvare NOK 257 359. Kostnadsnivået i Sverige er per i dag 83 % av kostnadsnivået i Norge. Den omregnede inntekten divideres med kostnadsnivået: NOK 257 359 / 0,83 = NOK 310 070. Dette gir bidragsmottakerens kjøpekraft i Sverige, målt i norske kroner.
Den bidragspliktiges andel av underholdskostnaden blir da NOK 360 000 / (NOK 360 000 + NOK 310 070) = 0,537. Bidraget den bidragspliktige skal betale vil da i utgangspunktet settes til 53,7 % av barnets underholdskostnad.
Inntektsgrunnlaget
Foreldrenes inntekter danner grunnlaget for fordelingen av underholdskostnaden. Ettersom det er store forskjeller i inntektstyper, stønadsformer og skatteregler mellom Norge og andre land, skal inntektsbegrepet tolkes vidt i vurderingen av hvilke inntekter som legges til grunn. Foreldrenes bruttoinntekter, uavhengig av bostedslandets skatteregler, er utgangspunktet for vurderingen av inntektsgrunnlaget.
Foreldrenes inntekt fra arbeid og næring, pensjoner og andre ytelser/stønader samt netto positive kapitalinntekter inngår i inntektsgrunnlaget. Utvidet barnetrygd og ekstra småbarnstillegg, og tilsvarende ytelser i utlandet, tas med i inntektsgrunnlaget. Inntektsgrunnlaget utgjør et brutto årsbeløp.
For bidragsmottakere tas fordelen av særfradrag for enslige forsørgere med i inntektsgrunnlaget.
Barnetillegg og kontantstøtte skal tas med i inntektsgrunnlaget kun for det barnet som dette utbetales for.
Selvangivelse og likning gir uttrykk for historiske inntekter. Bidraget skal fastsettes på grunnlag av aktuell og fremtidig inntekt. Eldre inntekter er utelukkende interessante dersom de antas å gi et riktig bilde av den aktuelle og framtidige inntekten. Dette vil ofte være tilfellet, men må vurderes konkret i hver enkel sak.
Inntekt fra overtid- og ekstraarbeid tas med i inntektsgrunnlaget dersom det dreier seg om en mer påregnelig overtidsinntekt eller ekstrafortjeneste. Slike inntekter er ofte variable, og det kan derfor være hensiktsmessig å ta utgangspunkt i inntekten for det siste året og inntekten hittil i det inneværende året.
Frynsegoder, som fri bil og bolig, tas med i inntektsgrunnlaget. Når det gjelder godtgjørelser som er ment å dekke en utgift, som bilgodtgjørelse og diett, skal overskuddet legges til grunn.
Skjønnsfastsettelse av inntekt
Inntekten skal fastsettes etter skjønn dersom en eller begge foreldrene ikke legger fram den dokumentasjonen NAV ber om, eller dersom det er grunn til å tro at forelderen holder tilbake opplysninger som kan ha betydning for bidragsavgjørelsen.
Inntekten skal fastsettes etter skjønn dersom en forelder er uten inntekt, eller inntekten er vesentlig lavere enn det vedkommende ut fra utdanning og evner burde kunne oppnå, uten at det gis en rimelig grunn til dette. Inntekten anses ikke som vesentlig lavere dersom det er opp til 20 prosent lavere enn det han eller hun elles burde kunne oppnå.
Utgangspunktet for vurderingen ved skjønnsfastsettelse av inntekten er forelderens inntektsevne. Det må foretas en konkret og individuell vurdering i hver enkelt sak. Retningslinjene til forskriften § 4 sjette ledd gir generell veiledning.
En spesiell problemstilling oppstår i de tilfellene hvor inntekten går betydelig ned som en følge av at en forelder flytter til et annet land. Dette vil kunne medføre at en stor del av forsørgerbyrden overføres på den andre forelderen. I disse tilfellene må man vurdere hvor sterke grunner forelderen har for flyttingen og inntektsreduksjonen. I denne vurderingen bør man blant annet legge vekt på forelderens tilknytning til fraflyttings- og tilflytningslandet og den konkrete grunnen til at vedkommende flytter. Disse grunnene må så veies mot hvor stor del av byrden som overføres på den andre parten. Dersom grunnene ikke er sterke nok til å begrunne overføringen av forsørgerbyrden på den andre forelderen, skal inntekten skjønnsfastsettes.
Ved den påfølgende skjønnsfastsettelsen av inntekten må man ta hensyn til inntektsnivået i landet forelderen har flyttet til. I tillegg må man ta hensyn til forelderens tidligere inntekt i landet han eller hun flyttet fra. Inntekten bør skjønnsfastsettes et sted mellom hva vedkommende burde kunne oppnå av inntekt i landet han eller hun har flyttet til, og den tidligere inntekten i fraflyttingslandet. Jo sterkere grunn til flytting er, jo større inntektsreduksjon bør godtas.
Eksempel:
Foreldrene A og B har to barn og bor i Norge. De kommer opprinnelig fra Pakistan, men er norske statsborgere og har bodd i Norge i 15 år. Etter samlivsbruddet mellom A og B bestemmer A seg for å flytte tilbake til Pakistan. A oppgir at han ikke har noen inntekt i Pakistan, og begrunner flyttingen med et ønske om mer kontakt med familien. A arbeidet i bank i Norge, og tjente NOK 500 000,- per år. B har en lignende inntekt i Norge.
Inntektsnivået i Pakistan er så lavt at A ikke vil kunne pålegges å betale bidrag dersom inntekten skjønnsfastsettes til pakistansk nivå. Ut fra inntektene A og B hadde i Norge, ville A blitt pålagt å dekke halvparten av barnas underholdskostnader. NAV må vurdere hvor sterke grunner A har for å flytte, og hvor stor del av forsørgingsbyrden det er rimelig at A kan overføre på B.
A har tilknytning både til Norge og Pakistan. Ønsket om å flytte nærmere familien er en rimelig grunn som må tillegges vekt, men er ikke i seg selv sterk nok til å begrunne et bortfall av bidragsplikten. Etter en helhetsvurdering skjønnsfastsettes As inntekt slik at A blir pålagt å dekke om lag 25 % av barnas underholdskostnader.
Barnets inntekt
Dersom barnet har en inntekt som gjør at det er delvis i stand til å forsørge seg selv, skal denne inntekten tas med ved vurderingen av det skjønnsfastsatte bidraget. Når barnet anses som selvforsørget, skal det ikke fastsettes bidrag. Vurderingen av hvorvidt barnet anses som delvis eller fullt selvforsørget skal gjøres utfra kostnadsnivået i barnets bostedsland.
Bidragsevne
Vurderingen av den bidragspliktiges bidragsevne inngår i skjønnsfastsettelsen av bidraget. Bidraget skal ikke fastsettes høyere enn at den bidragspliktige har igjen tilstrekkelig midler til skatt, trygdeavgift, eget underhold, boutgifter og underhold av egne barn i egen husstand. Dersom den bidragspliktige deler bolig med en annen voksen, legges det til grunn at vedkommende har fordel av å dele boutgiftene sine med en annen person.
For bidragspliktige bosatt i Norge, legges det til grunn satser fastsatt av Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet. For bidragspliktige i utlandet justeres de norske satsene for midler til eget underhold, boutgifter og underhold av egne barn, slik at de tilsvarer kostnadsnivået i landet hvor den bidragspliktige bor. Statistiske opplysninger om skattenivået i bostedslandet legges til grunn for hvor mye den bidragspliktige får sette av til skatt og trygdeavgift.
Dersom den bidragspliktige forsørger egne barn i egen husstand, får han/hun sette av midler til å forsørge disse barna. Vedkommende får sette av halvparten av en gjennomsnittlig underholdskostnad. Beløpet han/hun får sette av er ikke avhengig av om dette barnet har samvær med den andre forelderen, delt bosted med den andre forelderen eller om den andre forelderen betaler bidrag. Dersom den bidragspliktige mottar barnetillegg for barnet i egen husstand, skal det han/hun mottar i netto barnetillegg trekkes fra beløpet han/hun får sette av til å forsørge barnet.
Samvær
Samværet den bidragspliktige har med barnet inngår i skjønnsfastsettelsen av bidraget. Den bidragspliktige dekker utgiftene til barnets underhold under samværet og bidragsmottakerens utgifter til barnets underhold reduseres tilsvarende. Bidraget skjønnsfastsettes derfor lavere dersom den bidragspliktige har samvær med barnet.
Det regnes ut hvor mange netter eller dager samværet i gjennomsnitt utgjør per måned. Samværet bør beregnes ut fra totalt antall samværsnetter over en lengre periode slik at samvær i ferier tas med i beregningen. Samværet må utgjøre minst to netter eller dager per måned for at det skal bli tatt hensyn til. Dersom partene er uenige om omfanget av samværet, gjelder reglene som fremgår av retningslinjene til forskriften § 9. Samværets omfang og kombinasjonen av kostnadsnivået i barnets bostedsland og landet hvor samværet gjennomføres, tillegges vekt i vurderingen.
Bidraget skal fastsettes etter skjønn der barnet blir forsørget av andre eller gifter seg. Bakgrunnen for dette er at andre dekker hele eller deler av barnets underhold.
[Endret 3/04]
Forskriften § 11 c regulerer ikke tilfeller der barnevernet overtar omsorgen for barnet. Disse tilfellene reguleres i barneloven § 69 . Se kommentarene til denne bestemmelsen.
Barne- og familiedepartementet har uttalt følgende i punkt 8.7 i Ot.prp. nr. 43 (2000-2001):
”I de tilfeller hvor barnet bor på institusjon (skole, sykehus) som ikke har refusjonskrav i bidraget, bør bidraget fastsettes skjønnsmessig med utgangspunkt i kostnadsmodellens prinsipper. Den verdi forpleiningen medfører, bør komme til fradrag i underholdskostnaden. Dersom alle utgifter dekkes av det offentlige, vil barnet kunne anses selvforsørget.”
NAV Forvaltning må prøve å komme fram til hva verdien av forpleiningen utgjør, og trekke beløpet fra underholdskostnaden som er fastsatt etter forskriften § 3.
Dersom institusjonen ikke i det vesentlige dekker underholdskostnaden for barnet, må det tas hensyn til at bidragsmottakeren fortsatt kan ha en del utgifter i forbindelse med forsørgingen av barnet. Dette kan for eksempel gjelde utgifter til klær, sko og lignende. Noen ganger bor barnet hjemme hos bidragsmottakeren i deler av året, for eksempel i ferier, og bidragsmottakeren vil da i dette tidsrommet også ha utgifter til mat og lignende for barnet.
NAV Forvaltning må foreta en konkret vurdering i hver sak.
[Endret 3/04]
Barne- og familiedepartementet har uttalt følgende i punkt 8.7 i Ot.prp. nr. 43 (2000-2001):
”Der barnet er plassert hos andre private enn foreldrene, kan den barnet bor fast hos kreve bidraget fastsatt etter barnelovens regler. Dette gjelder de tilfellene der bidrag ikke skal fastsettes etter barnevernlovens regler. Begge foreldrene kan her bli pålagt å betale bidrag. Dersom en av foreldrene fortsatt mottar offentlige overføringer, må dette vektlegges.”
NAV Forvaltning må undersøke med barnevernet om dette er et tilfelle som faller inn under barneloven § 69 . Se kommentarene til denne bestemmelsen.
Dersom barnet bor hos besteforeldre, tante eller lignende, kan begge foreldrene bli pålagt å betale barnebidrag. Bidraget skal fastsettes etter kostnadsmodellen. Det betyr at NAV Forvaltning må opprette to bidragssaker og foreta to separate bidragsfastsettelser. Foreldrene vil være bidragspliktig i den ene saken og bidragsmottaker i den andre saken ved utregningen av forholdstallet, mens den personen som barnet bor hos, vil stå som mottaker av utbetalingene i begge sakene.
To personer som inngår ekteskap, har gjensidig underholdsplikt overfor hverandre etter ekteskapsloven (lov om ekteskap av 4. juli 1991). Det at barnet gifter seg, kan gi grunnlag for å endre størrelsen på det bidraget som tidligere er fastsatt, fordi ektefellen i mange tilfeller overtar den faktiske forsørgingen av barnet. Det må foretas en konkret vurdering i hvert enkelt tilfelle. Det avgjørende vil være om det gifte barnet faktisk blir helt eller delvis forsørget av ektefellen. Forsørger ektefellen ”barnet” fullt ut, fastsettes bidraget til kr 0,-. Ved delvis forsørging vil størrelsen på bidraget kunne variere. I Ot.prp. nr. 43 (2000—2001) har Barne- og familiedepartementet uttalt at kostnadsmodellen ikke skal brukes, og at bidraget skal fastsettes etter skjønn i disse tilfellene.