Utarbeidet av Arbeids- og velferdsdirektoratet, Ytelsesavdelingen, Regelverkskontoret 18.02. 2014.
Barnet har etter fylte 18 år rett til å skaffe seg kunnskap om hvem som er biologisk far uten at det juridiske farskapet endres. Regelen ble innført med virkning fra 1. januar 2014 og følger av lov av 8. april 1981 nr. 7 om barn og foreldre (barneloven) § 6 a.
Barneloven § 6 a siste ledd gir hjemmel for utfyllende forskrift. Slik forskrift er ikke fastsatt.
Dette rundskrivet omhandler barneloven § 6 a generelt og saksbehandlingen i NAV når barnet henvender seg og ønsker kunnskap om biologisk far.
1.3.1.1 NAV-kontoret
NAV-kontoret har ikke avgjørelsesmyndighet i saker om biologisk farskap. NAV-kontoret skal bistå NAV Forvaltning når det er nødvendig med personlig frammøte.
1.3.1.2 NAV Forvaltning
NAV Forvaltning har myndighet til å pålegge prøver til DNA-analyse - barneloven 6 a, jf. § 11.
NAV Forvaltning kan beslutte å sende saken til retten dersom barnet eller mulig biologisk far ikke etterkommer pålegg om å gi prøve til DNA-analyse – barneloven § 6 a, siste ledd
Retten kan på bakgrunn av henvendelse fra NAV beslutte, ved politiets hjelp, å få brakt parten(e) til lege for prøvetaking – barneloven § 6 a, jf. § 24.
Barnelovens nye bestemmelse i § 6 a, må ses i sammenheng med at det i forbindelse med den siste gjennomgangen og endringene i loven i større grad enn tidligere er lagt vekt på barnets rett til stabile og trygge rammer. Det legges til grunn at den personlige relasjonen mellom juridisk far og barn vil være bygget på flere elementer enn biologi. Det er derfor gjeninnført frister for når mor, juridisk far og en tredjemann som mener at han er far kan reise sak om endring av farskap etter barneloven § 6. Barnet kan uten hensyn til tidsfrister reise sak om endring av farskap etter barneloven § 6.
FNs barnekonvensjon gir barnet en rett til kunnskap om biologisk tilknytning så langt det er mulig. Denne retten skal ivaretas ved ny § 6 a som gir barnet mulighet til å skaffe seg kunnskap om sin biologiske far uten å måtte reise sak om endring av det juridiske farskapet etter barneloven § 6.
Bestemmelsen får først og fremst betydning i tilfeller hvor det ikke er aktuelt for barnet å be mulig biologisk far medvirke til privat DNA-analyse eller hvor han ikke ønsker å medvirke til dette. NAV kan etter begjæring fra barnet pålegge prøver til DNA-analyse. Dersom mulig biologisk far ikke etterkommer pålegget, vil NAV på samme måte som i saker om farskap kunne sende saken til retten med spørsmål om bruk av tvangsmidler for å få gjennomført prøvetakingen.
Forarbeidene til bestemmelsen forutsetter at det må være noen holdepunkter for at mannen er biologisk far og at begjæringer som fremmes i sjikanehensikt må kunne avvises.
Regelen får ikke anvendelse i tilfeller hvor barnet er adoptert, selv om farskap ikke ble fastsatt før adopsjonen eller hvor det er usikkerhet om det opprinnelige farskapet.
Barneloven § 6 a gir barnet rett til å skaffe seg kunnskap om hvem som er den biologiske faren uten at dette medfører at juridisk farskap må endres. Det er lagt til grunn at bestemmelsen ikke gir barnet rett til å skaffe seg kunnskap om det juridiske farskapet er i samsvar med det biologiske. Dette må eventuelt avklares ved privat DNA-analyse eller ved at barnet reiser sak om endring av farskap etter § 6.
I en sak om farskap er mor, barn og alle som kan være barnet far parter i saken, jf. barneloven § 17. Saker etter § 6 a er ikke en sak om etablering av farskap i henhold til barneloven slik at § 17 kommer til anvendelse. Det er dermed lagt til grunn at forvaltningslovens bestemmelser kommer til anvendelse og at det er barnet og mulig biologisk far som er part i en slik sak. Barne- likestillings- og inkluderingsdepartementet har i brev av 19. desember 2013 til Arbeids- og velferdsdirektoratet uttalt følgende om dette:
«Det er ikke føringer i loven om persongruppen som skal informeres om at det pålegges DNA-analyse, og det må derfor være forvaltningslovens bestemmelser om rett til opplysninger og taushetsplikt som er bestemmende. Opplysninger om resultatet av DNA-analysen må anses å være et personlig forhold for barnet og mannen som har avgitt prøven, og de vil derfor ha krav på taushet om dette forholdet etter fvl. § 13.»
Saksbehandling i NAV forutsetter en henvendelse fra barnet. Barnet må ha fylt 18 år.
Det offentlige og NAV har ikke, som i saker om farskap, et ansvar for å klargjøre hvem som kan være barnets biologiske far. Barnet kan derfor ikke kreve at NAV skal foreta undersøkelser for å finne ut hvem som kan være biologisk far eller for å identifisere en aktuell mann dersom opplysningene er sparsomme. NAV har ingen hjemmel for å innhente opplysninger eller forklaring fra barnets mor eller juridiske far i slike saker.
Barnets rett til å skaffe seg kunnskap om biologisk far forutsetter at barnet kan navngi en mann som enkelt kan identifiseres. Barnet må også gi opplysninger om bakgrunnen for mistanken om at han kan være biologisk far. Dersom henvendelsen fra barnet ikke er tilstrekkelig, må det innhentes ytterligere opplysninger fra barnet. Det bør spesielt være klarlagt om den aktuelle mannen er kjent med påstanden om at han kan være biologisk far og med at barnet ønsker å få avklart dette. Det vil kunne tillegges vekt i NAVs vurdering av saken om barnet kan be moren bekrefte opplysningene som gis. Barnet bør gjøres oppmerksom på at NAV ikke vil henvende seg direkte til mor. Eventuelle opplysninger innhentes ved skriftlig henvendelse til barnet.
Uavhengig av om det er nødvendig å innhente ytterligere opplysninger for å belyse mulig biologisk farskap, skal NAV Forvaltning skriftlig orientere om at det er barnet og mulig biologisk far som er part i en sak om biologisk farskap og at NAV har taushetsplikt vedrørende at det pågår en slik sak og om resultatet av eventuell DNA-analyse, jf. punkt 2.4. Barnet skal videre orienteres om at selv om bestemmelsen i barneloven § 6 gir barnet rett til kunnskap om biologisk far uten at det juridiske farskapet endres, er bestemmelsen ikke til hinder for at mor eller juridisk far kan reise sak om endring av det juridiske farskapet dersom de blir kjent med saken. Eventuell biologisk far skal i utgangspunktet være forhindret fra å reise sak om endring av det juridiske farskapet, idet tredjemanns rett til å reise sak etter barneloven § 6 opphører når barnet er tre år. Retten kan imidlertid gjøre unntak fra treårsfristen i særlige tilfeller. Det er foreløpig ingen praksis for hvorvidt retten vil anse avklaring av biologisk farskap etter barneloven § 6 a som et særlig tilfelle.
Barnet må gis en frist for tilbakemelding og orienteres om at saken vil bli behandlet med de foreliggende opplysninger dersom svar ikke gis. Dersom den videre saksbehandlingen innebærer henvendelse til mulig biologisk far, jf. nedenfor bør det gå noe tid etter fristens utløp.
Utgangspunktet må være at barnet skal skrive under på de opplysningene som gis. Dersom barnet henvender seg på NAV-kontoret, må det tas notat fra samtalen. Notatet skal undertegnes av barnet. Dersom barnet henvender seg til NAV Kontaktsenter, må hun/han orienteres om at opplysningene må gis skriftlig og signeres.
I forarbeidene forutsettes det som nevnt at det må være noen holdepunkter for at den aktuelle mannen er biologisk far før NAV skal kunne pålegge prøver til DNA-analyse. Denne vurderingen må foretas før NAV henvender seg til den aktuelle mannen.
Etter å ha vurdert barnets opplysninger, må det fremstå som en aktuell og ikke usannsynlig mulighet at den aktuelle mannen er barnets biologiske far. Avgjørelsen må tas på bakgrunn av en samlet vurdering i hvert enkelt tilfelle. Barnets rett til å skaffe seg kunnskap om biologisk far må imidlertid ikke overskygge de problemer som kan påføres den aktuelle mannen ved en uberettiget forfølgelse.
Dersom NAV Forvaltning ikke finner å kunne gå videre med saken, skal barnet orienteres om dette. Barnet orienteres om muligheten for å reise sak etter barneloven § 6 om endring av farskap.
Dersom opplysningene fra barnet gir holdepunkter for at den aktuelle mannen kan være biologisk far, må mannen tilskrives og forelegges de opplysningene barnet har gitt til uttalelse. Han må orienteres om at NAV vurderer å pålegge prøver til DNA-analyse for å avklare om han er biologisk far.
NAV har ikke hjemmel for å pålegge prøver til DNA-analyse av personer bosatt i utlandet. NAV vil imidlertid kunne gi tilbud om prøver. Det anses da ikke hensiktsmessig å innhente uttalelse i forkant av dette. Det vises til punkt 3.3.2.1.
NAV Forvaltning må på bakgrunn av opplysningene fra barnet og eventuelt mulig biologisk far vurdere om det skal pålegges prøver til DNA-analyse. Siden opplysningene fra barnet allerede er vurdert og funnet tilstrekkelig til å begrunne et mulig biologisk farskap, er det ikke tilstrekkelig til å unnlate blodprøver at mannen benekter farskapet. Dersom mannen helt klart mener at han ikke kan være far til barnet, bør det anses som en fordel å få avklart dette ved DNA-analyse. Det bør derfor ikke tillegges vekt at han motsetter seg at dette avklares. Det er også her umulig å gi konkrete holdepunkter til hjelp for NAV Forvaltnings vurdering. Avgjørelsen må tas på bakgrunn av en samlet vurdering i hvert enkelt tilfelle.
Dersom NAV Forvaltning beslutter at det skal pålegges prøver til DNA-analyse, sendes NAV 55-00. 39 «Pålegg om å gi prøve til DNA-analyse i sak om biologisk farskap» og NAV 55-00.34 «Prøve til DNA-analyse i sak om biologisk farskap» til barnet og mulig biologisk far. Prøvemateriale for prøvetaking med vattpinne vedlegges skjemaene til partene. Det skal ikke pålegges prøver av barnets mor i slike saker. Det er tilstrekkelig å analysere prøver fra barnet og mulig biologisk far.
Samtidig med at de ovennevnte skjemaene sendes til partene, skal NAV Forvaltning sende skjema NAV 55-00.56 «Melding om prøver til DNA-analyse i sak om biologisk farskap» til Folkehelseinstituttet.
Partene kan selv velge hvilken lege de ønsker å benytte, men dersom en part ønsker det, skal NAV Forvaltning sørge for at det oppnevnes en lege. Det er kommunelegen som i henhold til barneloven § 24 kan peke ut en lege som er forpliktet til å forestå prøvetaking. NAV Forvaltning må derfor ta kontakt med kommunelegen dersom dette er aktuelt. NAV 55-00.34 sendes da direkte til den legen kommunelegen har pekt ut sammen med et brev fra NAV Forvaltning. Det er legen som skal videresende prøvene til Folkehelseinstituttet.
NAV Forvaltning må holde seg orientert om partene etterkommer pålegget om å fremstille seg for prøvetaking. Folkehelseinstituttet vil kunne gi opplysninger, jf. at de har mottatt skjema 55-00.56.
Dersom noen av partene ikke har fremstilt seg for prøvetaking, skal NAV Forvaltning rette en ny henvendelse til vedkommende. NAV Forvaltning skal gjøre parten (e) oppmerksom på at saken sendes retten dersom det ikke blir avgitt prøve, og at retten da kan beslutte, ved politiets hjelp, å få brakt vedkommende til lege. Parten(e) bør gis en frist på tre uker.
3.3.2.1 Mulig biologisk far er bosatt i utlandet
NAV Forvaltning vil som nevnt ovenfor ikke ha myndighet til å pålegge en person bosatt utlandet å avgi prøver til DNA-analyse. Mulig biologisk far kan imidlertid gis et tilbud om å avgi prøve til DNA-analyse.
Det anses ikke hensiktsmessig å involvere leger i utlandet i slik prøvetaking. Det er derfor lagt til grunn at NAV Forvaltning må be aktuell norsk utenriksstasjon om bistand i slike tilfeller.
Informasjon om barneloven § 6a, hva barnet har opplyst om den aktuelle mannen og at mannen gis et tilbud om å gi prøver til DNA-analyse oversendes aktuell utenriksstasjon. Skjema NAV 55-00.38 "Tilbud om å gi prøve til DNA-analyse ved norsk utenriksstasjon i sak om biologisk farskap" fylles ut og legges ved henvendelsen til utenriksstasjonen sammen med utstyr for prøvetaking ved avstryk fra munnhulen med vattpinne. NAV Forvaltning får oversendt materiale for prøvetaking med vattpinne fra Folkehelseinstituttet i forbindelse med saker om farskap.
Utenriksstasjonen kan da be mannen møte på utenriksstasjonen for å motta informasjon og eventuelt gi prøver til DNA-analyse. Mannen må spesielt orienteres om at prøvetakingen er frivillig og dette skal fremgå av skjema NAV 55-00.38. Utenriksstasjonen skal i henhold til skjemaet oversende prøven til Folkehelseinstituttet.
Barnet må i forbindelse med at det pålegges prøver til DNA-analyse gjøres oppmerksom på at NAV ikke kan pålegge prøver av mulig biologisk far, men at NAV vil forsøke å gi han tilbud om gi prøve frivillig.
Folkehelseinstituttet orienteres i forbindelse med oversendelse av 55-00.56 om at analyse av prøver fra mannen forutsetter at det på NAV 55-00.38 er krysset av for at mannen er orientert om at prøvetaking er et tilbud og at prøver er gitt frivillig.
I tilfeller hvor parten(e) ikke møter til prøvetaking etter annen gangs varsel, skal NAV Forvaltning be om rettens kjennelse for pågripelse av politiet for å få tatt nødvendige prøver.
Dersom NAV Forvaltning kommer til at prøver ikke skal pålegges avsluttes saken ved at partene orienteres om dette. Barnet orienteres om muligheten for å reise sak etter barneloven § 6 om endring av farskap.
3.3.4.1 Spesielt om tilfeller hvor prøvetaking ikke blir gjennomført i utlandet
Utenriksstasjonene er ikke forpliktet til å bistå NAV i saker om biologisk farskap, jf. punkt 3.3.2.1 og i noen tilfeller vil mulig biologisk far være utilgjengelig eller bosatt slik at det ikke er aktuelt å møte på utenriksstasjonen. Det kan også være slik at han ikke ønsker å avgi prøve til DNA-analyse.
Saken avsluttes da ved at barnet orienteres om at NAV ikke har myndighet til å pålegge prøver og grunnen til at tilbud om prøvetaking ikke har blitt gjennomført. Barnet orienteres om at hun/han eventuelt må reise sak om endring av farskap etter barneloven § 6 dersom hun/han ønsker å få fastslått om mulig biologisk far er far.
Når resultatet av DNA-analysen foreligger, skal barnet og den aktuelle mannen orienteres om dette. Originaldokumentet fra Folkehelseinstituttet som viser resultatet av DNA-analysen legges ved henvendelsen til barnet, mannen orienteres ved en kopi.
Når resultatet av DNA-analysen er formidlet til partene, er NAVs oppgaver avsluttet.