Utarbeidet av Arbeids- og velferdsdirektoratet, 14. desember 2015
Hovednummer 33 - Barnetrygd
Ny nordisk konvensjonen av 12. juni 2012, trådte i kraft 1. mai 2014. Den erstatter den nordiske konvensjonen av 18. august 2003 som trådte i kraft 1. september 2004.
Ved behandling av barnetrygdsaker etter nordisk konvensjon er også følgende rundskriv aktuelle:
• Rundskriv 41-00 Generell del, om konvensjonens innhold og oppbygging
• Rundskriv 41-01 Definisjoner
• Rundskriv 41-02 Lovvalgsregler — Konvensjonens regler om hvilken lovgivning som skal anvendes (Lovvalgsreglene)
33.0 Generelt
Alle de nordiske landene er EØS-land. Trygdeforholdet for nordiske statsborgere som arbeider eller oppholder seg i Norden, reguleres derfor av EØS-avtalens trygdebestemmelser (forordning 883/2004 og 987/2009 ), nordisk konvensjon om trygd samt nasjonal lovgivning.
Hovedformålet med den nye nordiske konvensjonen er å regulere trygderettighetene for personer som bor eller arbeider i de nordiske land og som ikke er omfattet av EØS-reglene.
Konvensjonens artikkel 4 utvider anvendelsen av forordning 883/2004 til å gjelde alle personer som er omfattet av konvensjonen og som er bosatt i et nordisk land. Dette innebærer at blant annet yrkesaktive og ikke-yrkesaktive tredjelandsborgere (artikkel 3 nr. 2 a), er sikret de samme rettighetene som de ville ha hatt dersom de var direkte omfattet av forordningen.
Etter artikkel 4 i konvensjonen er det ikke forskjell på statsborgere fra EØS-land og statsborgere fra land utenfor EØS som er bosatt i Norden (tredjelandsborgere) når det gjelder retten til ytelser etter barnetrygdloven.
Danmark har imidlertid reservert seg noe når det gjelder tredjelandsborgere, og denne reservasjonen gjelder bl.a. familieytelser. Se nærmere beskrivelse av særreglene for Danmark i vedlegg 5 til administrasjonsavtalen til nordisk konvensjon og i rundskriv hovednr. 41-00 punkt 0.1 tredje avsnitt.
EØS-reglene vedrørende barnetrygd er beskrevet i EØS-rundskrivet nr. 45-33.
Nordisk konvensjon om trygd gir ingen særskilte bestemmelser om barnetrygd. Det er derfor i utgangspunktet norske barnetrygdregler som gjelder i de tilfellene som ikke omfattes av EØS-reglene.
33.1 ”bosatt”-bestemmelsene i nordisk konvensjon
Etter barnetrygdloven § 2 første ledd må barnet være bosatt i Norge etter bestemmelsene i § 4 for at det skal foreligge rett til barnetrygd. Etter bestemmelsene i § 4 første ledd anses barnet som bosatt i Norge når det fødes her og moren ved fødselen har eller skal oppholde seg i Norge i mer enn 12 måneder, eller dersom barnet skal oppholde seg her i mer enn 12 måneder.
Den nordiske konvensjonen artikkel 1 inneholder en rekke definisjoner, men bestemmelsen har ingen egen definisjon av «bosatt». I artikkel 5 heter det riktignok at «En person er bosatt i et nordisk land i henhold til nasjonal lovgivning. Ved konflikt om hvilken lovgivning som skal anvendes på en person, anses personen å være bosatt i det nordiske land der han eller hun er folkeregistrert, om ikke særskilte grunner tilsier noe annet.» Denne bestemmelsen står i konvensjonens del om hvilken lovgivning som skal gjelde og skal ikke benyttes i alle saker etter konvensjonen.
Det følger av den nordiske konvensjonen at bosettingsbestemmelsene i forordning 883/2004 og 987/2009 skal anvendes ved flytting mellom de nordiske land. Disse bestemmelsene går foran bosattbestemmelsen i barnetrygdloven. Dette medfører at når en person flytter til Norge fra et annet nordisk land, anses vedkommende som bosatt her fra det tidspunktet han/hun blir ansett for å ha sentrum for sine livsinteresser i Norge. Dette gjelder selv om oppholdet i Norge er ment å vare eller varer i kortere tid enn 12 måneder. Det samme gjelder dersom en person skal oppholde seg midlertidig i et annet nordisk land. Da anses vedkommende ikke lenger som bosatt i Norge fra det tidspunktet han/hun blir ansett for å ha sentrum for sine livsinteresser i det andre nordiske landet.
Hovedformålet med konvensjonen er å sørge for en enhetlig behandling av alle saker innen Norden. For å oppnå dette bestemmer konvensjonen at det er EØS-reglene, forordning 883/2004 og 987/2009, som skal anvendes innen Norden. Ettersom EØS-reglene får direkte anvendelse for alle nordiske borgere som flytter eller arbeider innen Norden, får den nordiske konvensjonen bare selvstendig betydning for tredjelandsborgere som er bosatt i et nordisk land og som flytter til et annet slikt land, eller som tar arbeid i et annet nordisk land enn det de er bosatt i.
For å oppnå konvensjonens målsetting om at det skal være en ensartet behandling av sakene, må man i alle inter-nordiske tilfeller legge forordningens bosettingsbegrep til grunn for vurderingen av hvor brukeren skal regnes som bosatt. Se nærmere omtale av bosettingsbegrepet i rundskriv nr. 41‑01 punkt 1.1.5, nr. 45-01 punkt 1.2.4 og 45‑02 punkt 2.12.
Eksempler
Eksempel 1
En svensk familie (EØS-borgere) og en russisk familie (tredjelandsborgere) bor i Sverige. Fedrene arbeider i Norge, mens mødrene er hjemmeværende (ikke yrkesaktive). På grunn av yrkesaktivitet foreligger det rett til barnetrygd fra Norge. Dette gjelder for den svenske familien etter EØS reglene og på grunn av likestillingen for tredjelandsborgere foreligger det også rett til barnetrygd fra Norge for den russiske familien, etter nordisk konvensjon. Dersom mødrene blir yrkesaktive i Sverige, blir Sverige primærland for utbetaling av barnetrygden for begge familiene, og Norge skal da utbetale eventuell differanse både til den svenske og den russiske familien.
Eksempel 2
En norsk familie (nordiske EØS-borgere), flytter til Sverige og skal bosette seg der i 9 måneder. De er ikke yrkesaktive og ikke pensjonister. Retten til barnetrygd fra Norge faller bort i og med at de er bosatt i Sverige. Dette gjelder selv om oppholdet i Sverige skal vare under 12 måneder. Så lenge de ikke er yrkesaktive eller pensjonister i Norge, har de heller ikke rett til noen differanseutbetaling fra Norge.
Det ville gitt samme resultatet om tilfellet gjaldt en tysk familie (ikke-nordiske EØS-borgere) eller en pakistansk familie (tredjelandsborgere).
Eksempel 3
En filippinsk statsborger som har arbeidet på norske skip og fått uførepensjon med barnetillegg fra Norge, flytter til Danmark med barn og hjemmeværende kone.
33.2 Barnetrygd i forbindelse med arbeid på norsk kontinentalsokkel
I forbindelse med arbeid på norsk kontinentalsokkel vises det til rundskriv til nr. 41-02 Lovvalgsregler, punkt 2.2 ”Arbeid på et nordisk lands kontinentalsokkel”.
Ved anvendelsen av lovvalgsreglene i forordning 883/2004, slår artikkel 6 i konvensjonen fast at arbeid med utforskning og utvinning av naturforekomster på et nordisk lands kontinentalsokkel skal likestilles med arbeid i vedkommende land.
Bestemmelsen innebærer at en person som er omfattet av konvensjonen og som tar arbeid på kontinentalsokkelen til et nordisk land, blir medlem i landets trygdeordning på samme måte som om vedkommende hadde arbeidet på land der. Det stilles ikke krav om bosted i landet.
Barnetrygdloven § 6 omhandler retten til barnetrygd fra Norge etter EØS-avtalens bestemmelser ved arbeid på den norske delen av kontinentalsokkelen. Bestemmelsene innebærer at arbeid på norsk kontinentalsokkel likestilles med arbeid i land i Norge for retten til barnetrygd for arbeidstakere og selvstendig næringsdrivende som er omfattet av EØS-forordningen.
Dette medfører at en arbeidstaker (EØS-borger eller tredjelandsborger) som bor i et av de nordiske landene og som arbeider på norsk kontinentalsokkel, kan utløse rett til barnetrygd fra Norge enten som primærland eller differanseland, avhengig av om den andre av foreldrene er i arbeid i bostedslandet.
Ved arbeid på norsk sokkel skal krav om barnetrygd settes fram for og behandles av NAV Forvaltning Rogaland, dersom familien ikke er bosatt i Norge.