Utarbeidet av Arbeids- og velferdsdirektoratet, Regelverkskontoret 25.2.2014.
Sist endret 18.12.2015, jf. overskriftene:
2.3 Lovvalgsregel for ikke yrkesaktive personer
2.3.1 Medfølgende familiemedlemmer til utsendte arbeidstakere eller selvstendig næringsdrivende
2.3.2 Studenter
Dersom ikke annet fremgår av konvensjonen, er det reglene i forordning 883/2009 Avdeling II som kommer til anvendelse når det skal avgjøres hvilket lands lovgivning en person i konvensjonens personkrets skal være omfattet av. Rundskrivet her beskriver ikke forordningens lovvalgsregler i detalj. For en mer utfyllende fremstilling av disse reglene, viser vi til rundskriv 45-02.
Det er viktig å merke seg at det er forordningens lovvalgsregler og bosettingsbegrep mv. som skal anvendes, dersom brukeren er omfattet av personkretsen i forordningen. Forordningen går foran medlemslandenes nasjonale lovgivninger og andre bi- eller multilaterale avtaler som landene har inngått seg imellom. I den grad den nordiske konvensjonen har andre regler enn forordningen, gjelder disse reglene derfor bare for personer som kun er omfattet av konvensjonens og ikke av forordningens personkrets. Denne gruppen består av tredjelandsborgere som er bosatt i et nordisk land i henhold til vedkommende lands nasjonale lovgivning. De av konvensjonens stønadsregler som gir bedre rettigheter enn forordningen, slik for eksempel artikkel 7 om godtgjørelse for kostnader ved hjemreise, gjelder likevel for alle som er omfattet av konvensjonen, uansett om forordningen gjelder for dem eller ikke. I fortalen til konvensjonen fremgår det uttrykkelig at «konvensjonen kompletterer EU-forordningene og gir i visse tilfelle ytterligere rettigheter for personer som flytter mellom de nordiske landene».
Konvensjonens artikkel 4 slår fast at anvendelsen av forordning 883/2004 og 987/2009 utvides til alle personer som er omfattet av konvensjonen, og som er bosatt i et nordisk land. Det at artikkel 4 utvider den personkretsen som forordningene skal anvendes for, gjør det klart at formålet med konvensjonen er å sørge for en ensartet koordinering av trygdereglene innen Norden. Dette oppnås ved at man i saker der konvensjonen kommer til anvendelse, bruker forordningenes regler for alle, dvs. også for personer som ikke er omfattet av forordningenes personkrets.
Dette innebærer at forordningens lovvalgsregler skal brukes for å avgjøre lovvalget også for tredjelandsborgere som er bosatt i Norden. For en tredjelandsborger som flytter fra et tredjeland til et nordisk land, er det tilflyttingslandets lovgivning som anvendes. Konvensjonen kommer først inn når det har oppstått et internordisk, grenseoverskridende tilfelle, f.eks. ved at tredelandsborgeren flytter til eller tar arbeid i et annet nordisk land.
Utvidelsen av personkretsen får selvstendig betydning bare for personer som ikke er direkte omfattet av forordningen, jf. dens artikkel 2 forordning og forordning 859/2003 som utvider anvendelse av de europeiske koordineringsreglene til også å gjelde for tredjelandsborgere. Dette innebærer at utvidelsen har størst betydning for Danmark, Island og Norge som ikke bruker forordning 859/2003.
Konvensjonen selv har ingen egentlige lovvalgsregler. Dens bestemmelser om hvilket lands lovgivning som skal anvendes, inneholder en definisjon av «bosatt», artikkel 5. Denne bestemmelsen må ses i sammenheng med artikkel 4 og avgrenser gruppen av tredjelandsborgere til å omfatte de som er bosatt i et nordisk land etter vedkommende lands nasjonale lovgivning.
I tillegg er det gitt en bestemmelse om arbeidstakere på sokkelen, artikkel 6. Denne bestemmelsen slår fast at arbeid med undersøkelse og utvinning av naturforekomster på et lands sokkel, skal anses som arbeid i vedkommende land.
For anvendelsen av norsk lovgivning får artikkel 6 liten selvstendig betydning, i det folketrygdloven også inneholder en bestemmelse om at arbeid på norsk sokkel skal likestilles med arbeid på fastlandet, jf. lovens § 2-2. Denne bestemmelsen gjelder uavhengig av statsborgerskap. Folketrygdloven gir også EØS-reglene tilsvarende anvendelse for arbeidstakere på norsk sokkel som for arbeidstakere på norsk territorium, jf. § 2-4.
Konvensjonen har ikke egne regler om informasjonsutveksling, men den har regler som forplikter landene til å samarbeide om gjennomføringen av konvensjonens bestemmelser, jf. artikkel 14.
Det at konvensjonen bygger på prinsippene i forordningene og utvider anvendelsen av dem til alle personer som er omfattet av konvensjonen, innebærer også at forordningens regler om samarbeid og informasjonsutveksling landene imellom, skal gjelde i nordiske saker, jf. også administrasjonsavtalens artikkel 10, 12 og16.
Et av hovedmålene med konvensjonen er å gi forordningen tilsvarende anvendelse på alle som bor og arbeider i Norden. For å oppnå dette er forordningens bestemmelser om hvilket lands lovgivning en person skal være omfattet av, gitt anvendelse for den yrkesaktive (arbeidstakere, frilansere og næringsdrivende) delen av konvensjonens personkrets, det vil si også for tredjelandsborgere som er eller har vært omfattet av et nordisk lands lovgivning, se konvensjonens artikkel 3 nr. 2, jf. artikkel 4.
Bestemmelsen i artikkel 4 innebærer at vi må gå til forordning 883/2004 artikkel 11 til 16 for å kunne bestemme hvilket lands lovgivning en yrkesaktiv person er omfattet av. Dette gjelder altså både for personer som er omfattet av forordningen og for yrkesaktive personer som kun er omfattet av konvensjonen. Det er de samme regler som gjelder for begge grupper.
Hovedprinsippet i artikkel 11 nr. 1 i forordningen om at en person bare skal være omfattet av lovgivningen i et land, gjelder også for personer som tilhører konvensjonens personkrets.
Lovvalgsreglene i forordning 883/2004 er beskrevet i EØS-rundskriv nr. 45-02.
En arbeidstaker som er medlem i trygdeordningen i et nordisk land, og som vanligvis arbeider for en arbeidsgiver som driver virksomhet i det landet, kan opprettholde medlemskapet dersom han eller hun midlertidig skal arbeide for den samme arbeidsgiveren i et annet nordisk land. Vilkårene for å kunne opprettholde medlemskapet fremgår av forordning 883/2004 artikkel 12. Vi viser til rundskriv 45-02.
Det følger av administrasjonsavtalens artikkel 16 at de nordiske landene skal benytte samme format og metode for informasjonsutveksling i saker etter konvensjonen som i EØS-sakene.
Forordning 883/2004 artikkel 13 skal legges til grunn ved avgjørelsen av hvilket lands lovgivning vedkommende skal være omfattet av. Vi viser til rundskriv 45-02.
Hva gjelder informasjonsutveksling mellom de nordiske landene og bruk av portable dokumenter mv., benyttes de samme rutiner som i EØS-saker, jf. administrasjonsavtalens artikkel 16.
Dersom det oppstår uenighet om hvor i Norden en person er bosatt, skal de berørte lands trygdemyndigheter i fellesskap komme fram til hvilket land vedkommende er bosatt i, jf. administrasjonsavtalens artikkel 5.
Ved anvendelsen av lovvalgsreglene i forordning 883/2004, slår artikkel 6 fast at arbeid med utforskning og utvinning av naturforekomster på et nordisk lands kontinentalsokkel skal likestilles med arbeid i vedkommende land.
Ifølge Genève-konvensjonen av 29. april 1958 er kontinentalsokkelen:
a. havbunnen og undergrunnen i de undersjøiske områdene, som grenser opp til kysten, men som ligger utenfor sjøterritoriet, ut til en dybde av 200 meter eller så langt utenfor denne grensen, som havets dybde tillater utnyttelse av naturforekomster i områdene, og
b. havbunnen og undergrunnen i tilsvarende undersjøiske områder, som grenser til kysten av øyer.
Artikkel 6 gjelder for alle grupper av arbeidstakere og selvstendig næringsdrivende på faste anlegg og boreplattformer i virksomhet på kontinentalsokkelen. I tillegg til de som direkte tar del i undersøkelser eller produksjonen, omfatter bestemmelsen også hjelpepersonale, cateringpersonale m.v..
Personer som er ansatt på skip i transport-/supplyvirksomhet i forbindelse med undersøkelses- og utviklingsarbeid, er ikke omfattet av bestemmelsen. For disse personene gjelder reglene for sjøfolk.
Bestemmelsen innebærer at en person som er omfattet av konvensjonen og som tar arbeid på kontinentalsokkelen til et nordisk land, blir medlem i landets trygdeordning på samme måte som om vedkommende hadde arbeidet på land der. Det stilles ikke krav om bosted i landet.
For arbeid på norsk kontinentalsokkel får bestemmelsen mindre betydning etter lovendringen 30. mars 2001 nr. 10. Da ble det gjort endringer i folketrygdloven §§ 2-2 og 2-4, slik at arbeid på norsk kontinentalsokkel er likestilt med arbeid i land i Norge. Det vil si at også ikke bosatte arbeidstakere på den norske delen av kontinentalsokkelen, uten hensyn til statsborgerskap, er pliktige medlemmer i trygden på lik linje med arbeidstakere på land i Norge. Videre fremgår det av folketrygdloven § 2-4 at forordning 883/2004 skal gjelde tilsvarende for sokkelarbeidere som omfattes av forordningens personkrets. Endringene i folketrygdloven §§ 2-2, 2-4 og 13-6 trådte i kraft 1. januar 2001.
Reglene er nærmere omtalt i rundskrivet til folketrygdloven § 2-2 og § 2-4.
[Endret 12/15]
Det fremgår av forordning 883/2004 artikkel 11 nr. 3 e) at en person som ikke er yrkesaktiv, skal være omfattet av lovgivningen i det landet der han eller hun er bosatt.
For å vurdere hvor personen er bosatt, brukes kriterier for fastsettelse av bosted i gjennomføringsforordning 987/09 artikkel 11, nr.1, b) som veiledende faktorer. Det er ikke av avgjørende betydning for lovvalget i hvilket nordisk land en person er folkeregistrert. En person kan være folkeregistrert i ett nordisk land i henhold til reglene for folkeregistrering, men likevel være trygdemessig bosatt i et annet. Se også dette kapittelets avsnitt 2.0.
I situasjoner der det er uenighet om hvor er person er bosatt, skal landenes kompetente institusjoner utveksle alle opplysninger som er relevante i henhold til forordning 987/2009 artikkel 11, slik at de i fellesskap kan avgjøre hvor vedkommende har sentrum for sine interesser, jf. administrasjonsavtalens artikkel 5. Vurderingstemaene er nærmere beskrevet i rundskriv 45-02.
2.3.1 Medfølgende familiemedlemmer til utsendte arbeidstakere eller selvstendig næringsdrivende
[Endret 12/15]
Konvensjonen har ingen egen lovvalgsregel for medfølgende ektefelle og barn under 18 år til en arbeidstaker eller selvstendig næringsdrivende som er utsendt fra et nordisk land for å arbeide i et annet, og som opprettholder sitt trygdeforhold i det utsenderlandet, jf. 883/2004 artikkel 12. Det kan derfor forekomme at den utsendte arbeidstakeren og familiemedlemmene – i samsvar med forordningens regler – blir omfattet av trygdereglene i forskjellige land. Dersom de berørte personer ønsker det, kan landenes kompetente myndigheter imidlertid inngå en avtale om at hele familien skal være omfattet av lovgivningen i ett og samme land, jf. forordningens artikkel 16 nr. 1.
Konvensjonen har ingen egen regel om slike avtaler, og det er dermed regler og prosedyrer i tilknytning til anvendelsen av forordningene som skal følges, se rundskriv 45-02.
2.3.2 Studenter
[Endret 12/15]
Lovvalgsreglene for ikke yrkesaktive i forordning 883/2004 gjelder også for studenter. Så lenge de ikke er yrkesaktive, er studenter omfattet av trygdelovgivningen i det nordiske landet der de regnes som bosatt etter forordningen. Dette kan være et annet land enn der de er folkeregistrert. Se også innledningen til dette kapittelet.
Dersom en student fra Norge skal studere i et annet nordisk land og blir regnet som bosatt i studielandet, blir han eller hun omfattet av trygdelovgivningen der. Medlemskapet i folketrygden opphører fra det tidspunkt studenten blir ansett som bosatt i studielandet. Dette gjelder selv om studenten har lån eller stipend fra Statens lånekasse for utdanning. Lån fra Lånekassen er bare ett av kriteriene som tas med i vurderingen av bosted i forordning 987/2009 art 11. Lovvalgsreglene i forordning 883/2004 går foran bestemmelsen i folketrygdloven § 2-5 om at studenter som studerer i utlandet med lån eller stipend fra Statens lånekasse for utdanning, skal være pliktige medlemmer i folketrygden.
Dersom en student tar arbeid i studielandet, og blir ansett som arbeidstaker der, opphører medlemskapet i folketrygden. Ved deltidsarbeid i utlandet ved siden av studiene, vil det være opp til studie-/arbeidslandet å avgjøre om arbeidet er avgjørende for lovvalget.
Artikkel 16 nr. 1 i forordning 883/2004 åpner for at de kompetente myndigheter i to eller flere nordiske land kan avtale unntak fra lovvalgsbestemmelsene i tilfeller der disse gir et uønsket resultat.
Fra Norges side inngås slike avtaler av NAV Internasjonalt.
Bestemmelsen er kommentert i EØS-rundskriv nr. 45-02.