Utarbeidet av Rikstrygdeverket, Familiekontoret 01.12.2002
Sist endret 21.05.2015 av Arbeids- og velferdsdirektoratet, Ytelsesavdelingen, Seksjon for ytelsesfag, Regelverkskontoret, jf. overskriften:
"Bosettingsbegrepet" i Nordisk konvensjon
Ellers er rundskrivet gjennomgått og rettet når det gjelder henvisninger (eksempelvis hovednummer 40 er korrigert til hovednummer 45) og begreper.
Det vises til kommentarene i følgende rundskriv, som berører trygdeavtaler med andre land og som kan ha betydning for barnetrygd:
45-00 Generell del
45-02 Medlemskap / lovvalg
45-33 Barnetrygd
[Endret 5/15]
De fleste trygdeavtaler som er inngått med andre land om sosiale trygder omfatter også barnetrygd. Dette gjelder trygdeavtalene mellom Norge og
- |
Frankrike |
(av 30. september 1954) |
(Se artikkel 24) |
- |
Storbritannia |
(av 25. februar 1958) |
(Se artikkel 27) |
- |
Italia |
(av 12. juni 1959) |
(Se artikkel 13) |
- |
Tyrkia |
(av 20. juli 1978) |
(Se artikkel 8) |
- |
Portugal |
(av 5. juni 1980) |
(Se artikkel 28) |
- |
Hellas |
(av 12. juni 1980) |
(Se artikkel 11) |
- |
Østerrike |
(av 27. august 1985) |
(Se artikkel 28,29,30) |
- |
Nederland |
(av 13. april 1989) |
(Se artikkel 42) |
- |
Luxemburg |
(av 19. februar 1991) |
(Se artikkel 47) |
- |
Slovenia |
(av 6. mars 1997) |
(*) |
- |
Chile |
(av 3. april 1997) |
(Se artikkel 6) |
- |
Kroatia |
(av 4. juni 1999) |
(*) |
(*) Når det gjelder Slovenia og Kroatia, er det avtalt at den tidligere konvensjonen mellom Norge og Jugoslavia av 22. november 1974 (se artikkel 13) foreløpig skal gjelde for disse to landene fra det tidspunktet de ble selvstendige. Konvensjonen med Jugoslavia anses som bortfalt i forhold til de øvrige landområdene som utgjorde Jugoslavia.
Noen av trygdeavtalene inngått med andre land om sosiale trygder, omfatter ikke barnetrygd. Dette gjelder trygdeavtalene mellom Norge og
- |
USA |
(av 13. januar 1983 |
- |
Canada |
(av 12. november 1985) |
- |
Quebec |
(av 29. oktober 1987) |
- |
Australia |
(av 2. desember 2005) |
- |
Israel |
(av 23. mai 2006) |
- |
India |
(av 29. oktober 2010) |
Nordisk konvensjon om trygd, som omfatter
• Danmark
• Finland
• Island
• Norge
• Sverige
EØS-avtalen forordning 883/04 som omfatter
• EU landene
• Island
• Liechtenstein
• Norge
Trygdeavtalene (med unntak av EØS-avtalen) mellom Norge og de fleste av de ovennevnte land har i liten grad noen praktisk betydning for Norge, da de fleste avtalene sier at statsborgere i ett av landene har i det andre land rett til barnetrygd for barn som er bosatt i sistnevnte land etter samme regler som for statsborgere i dette landet. Dette betyr i praksis at det som oftest er barnetrygdlovens nasjonale regler som kommer til anvendelse.
Et unntak her er trygdeavtalen med Chile: Avtalen har bestemmelser om utsending som omfatter utsendte arbeidstakere i inntil 5 år. For utsendte gjelder bestemmelsene om lovvalg for alle trygdeområder, inklusiv barnetrygd. Det vil si at utsendte fra foretak i Chile til Norge er unntatt både fra folketrygden og fra barnetrygden i inntil 5 år. Utsendte fra foretak i Norge til Chile er omfattet av norsk trygdelovgivning og har rett til barnetrygd i inntil 5 år som om de bodde i Norge.
Vi gjør oppmerksom på at for de landene som omfattes av EØS-avtalen, vil det være denne avtalen (EØS-forordning 883/04) som kommer til anvendelse (foran trygdeavtalene og nasjonale regler) i de tilfeller det dreier seg om personer som er omfattet av EØS-avtalen. Se mer om dette i EØS-rundskrivet.
Når det gjelder forholdet til Sveits vises det til Melding Nr. 1/ 02 til Hovednr. 42 — Sveits.
Et av formålene med nordisk konvensjon er at den skal fange opp de persongruppene som bor i Norden og som ikke er omfattet av EØS-forordningen. For disse gruppene har man ønsket å regulere trygdeforholdet tilsvarende forordningens regler. Den nordiske konvensjonen gjelder derfor først og fremst personer som ikke er omfattet av forordningen, dvs. statsborgere i land utenfor EØS, "tredjelands" statsborgere.
[Endret 1/07, 5/15]
I Nordisk konvensjon om trygd, artikkel 1 bokstav i) heter det:
"Bosatt
En person er bosatt i et nordisk land i henhold til nasjonal lovgivning. Ved konflikt om hvilken lovgivning som skal anvendes på en person, anses personen å være bosatt i det nordiske land der han eller hun er folkeregistrert, om ikke særskilte grunner tilsier noe annet.»
Bosettingsbestemmelsene i Nordisk konvensjon går foran bosettingsbestemmelsene i barnetrygdlovens nasjonale regler ved flytting mellom de nordiske land, og medfører fravik fra hovedregelen om at barnet må oppholde seg i Norge i minst 12 måneder for å bli ansett som bosatt. Barnet anses som bosatt her fra det tidspunkt det kom til Norge i henhold til meldingen til folkeregisteret. Dette gjelder selv om oppholdet her blir av kortere varighet enn 12 måneder.
• En enslig mor med ett barn flytter fra Sverige til Norge for å bo her i 7 måneder. De blir folkeregisterført i Norge i januar. Mor er ikke i arbeid.
Barnet anses som bosatt i Norge fra januar (på grunnlag av Nordisk konvensjon artikkel 5 bokstav i) og rett til barnetrygd fra Norge foreligger dermed fra februar måned.
Under midlertidig opphold i utlandet anses barnet etter barnetrygdlovens nasjonale regler som hovedregel fortsatt som bosatt her når det er på det rene at utenlandsoppholdet ikke vil strekke seg utover seks måneder.
Den nordiske konvensjonen medfører fravik fra denne hovedregelen. Hvis vedkommende blir folkeregisterført i annet nordisk land, anses han som bosatt der selv om oppholdet blir av kortere varighet enn seks måneder, jf. artikkel 5. bokstav i) i den Nordiske konvensjonen.
Utover forholdet til bosettingsbegrepet inneholder imidlertid Nordisk konvensjon ingen særskilte regler om barnetrygd. Det vil si at konvensjonen kun får betydning for hvor en anses bosatt . Når dette er fastslått vil stønadsspørsmålet for øvrig (NB! ikke i EØS-tilfeller) i sin helhet bli avgjort i henhold til nasjonal lovgivning i bosettingslandet.
Bestemmelsen i barnetrygdloven § 23 er tilnærmet lik folketrygdloven § 25-12. Barnetrygdloven, som kontantstøtteloven, forutsetter imidlertid en generell aktsomhetsplikt, dvs. at mottakeren kan straffes selv om NAV ikke konkret har pålagt vedkommende å gi nødvendige meldinger og opplysninger til NAV. Folketrygdloven § 25-12 har derimot med som et vilkår at stønadsmottakeren må være pålagt å gi slike meldinger og opplysninger.
For øvrig vises det til kommentarene til folketrygdloven § 25-12.
Arbeids- og velferdsdirektoratet har gitt NAV Kontroll fullmakt til å begjære påtale.
Det er foreløpig ikke gitt forskrifter til denne lov.