Utarbeidet første gang med tittel "Lov om arbeids- og velferdsforvaltningen - Hovednr. 30 Kap. 2 - Arbeids- og velferdsetaten" av Arbeids- og velferdsdirektoratet, Arbeids- og velferdsdirektørens sekretariat, Juridisk kontor 15.05.2008.
Sist endret 07.04.2016 av Arbeids- og velferdsdirektoratet, Kunnskapsavdelingen, Juridisk seksjon. Tittel er endret til "§ 7 Taushetsplikt". For øvrige endringer se overskrifter med endringsmerking: [Endret 4/16)
Reglene i § 7 tilsvarer det som tidligere sto i folketrygdloven § 21-9.
Reglene om taushetsplikt er omtalt i kommentarene til reglene om taushetsplikt i forvaltningsloven §§ 13 til 13 e. Forholdet til arbeids- og velferdsforvaltningsloven er kommentert i tilknytning til disse reglene. Når det gjelder forståelsen av de enkelte leddene i bestemmelsen, er dette kommentert nedenfor.
Innledningsvis vil vi imidlertid minne om at forvaltningslovens regler kun kommer til anvendelse der det ikke er egne regler i arbeids- og velferdsforvaltningsloven. Arbeids- og velferdsforvaltningsloven har regler som dels innskrenker adgangen til å utveksle opplysninger og dels utvider adgangen.
[Endret 4/16]
Forvaltningsloven § 13 til 13 e har regler om taushetsplikt som etter § 7 første ledd også gjelder for NAV. Forvaltningsloven § 13 f inneholder ikke regler om taushetsplikt, men regulerer forholdet mellom forvaltningsloven og bestemmelser om taushetsplikt i spesiallovgivningen. Dette er årsaken til at det ikke er henvist til § 13 f i § 7 første ledd, og at bestemmelsen også gjelder for Arbeids- og velferdsetaten.
Arbeids- og velferdsforvaltningslovens regler om taushetsplikt er på noen punkter strengere enn forvaltningslovens regler. Første ledd regner opp opplysninger som er underlagt taushetsplikt i NAV, men som ikke er underlagt taushetsplikt etter forvaltningsloven § 13 andre ledd med mindre de røper et klientforhold. Se kommentarer til forvaltningsloven § 13 andre ledd. Taushetsplikten etter § 7 første ledd omfatter i utgangspunktet alle opplysninger som knytter seg til en fysisk person.
Forholdet til forvaltningsloven ble ved lovendring sanksjonert 16.1.2009, ytterligere klargjort og uten at dette medførte realitetsendringer, ved innføringen av nytt tredje og fjerde punkt i første ledd. Det står nå klart at unntaket fra taushetsplikten i forvaltningsloven § 13 b nr.5 og 6 ikke skal gjelde Dette er supplert med fjerde punktum om at det bare kan gjøres unntak fra taushetsplikten etter bestemmelsene i andre til femte ledd eller andre bestemmelser gitt i eller medhold av lov. Eksempel på det siste er arbeids- og velferdsforvaltningloven § 8 om at etaten har opplysningsplikt til sosialtjenesten og folketrygloven § 25 -1 siste ledd om unntak fra taushetsplikten når det blir gitt tilgang til arbeidstakerregisteret.
[Endret 4/16]
Brukerkontaktordningen ble avviklet ved lovendring med virkning fra 01.01.2016 og folketrygdloven § 15-12 er endret slik at bestemmelsens tidligere femte ledd er fjernet. Arbeids- og velferdsforvaltningsloven § 7 andre ledd andre punktum kommer derfor ikke lenger til bruk.
[Endret 4/16]
Opplysninger til andre forvaltningsorganer kan bare gis så langt det er nødvendig for å fremme Arbeids- og velferdsetatens oppgaver eller for å forebygge vesentlig fare for liv eller alvorlig skade for noens helse eller for å hindre urettmessig utbetaling av offentlig midler eller at noen unndrar midler fra innbetaling til det offentlige.
Om alternativet «nødvendig…for å forebygge vesentlig fare for liv eller alvorlig skade på noens helse»
[Tilføyd 4/16]
Vurderingen av om utlevering av opplysninger er nødvendige for å forbygge vesentlige fare for liv eller alvorlig skade på noens helse vil basere seg på en konkret vurdering i hvert enkelt tilfelle. Forarbeidene til ordlyden gir lite veiledning på når vilkåret er oppfylt, men det er i praksis lagt til grunn at faren for liv eller alvorlig skade på noens helse må fremstå som konkret og nærliggende i tid. I tillegg er det et vilkår at det må fremstå som nødvendig å gi opplysningene videre for å forebygge faren. Det er nærliggende å trekke en parallell til nødrettsbetraktninger i vurderingen av om vilkårene i bestemmelsen er oppfylt.
Opplysningene kan kun utleveres til andre forvaltningsorganer. Nødhjelpsetater som politi og helsepersonell vil ofte være naturlige mottakerorgan i disse situasjonene.
Bestemmelsen er en kan-bestemmelse. Dette innebærer at bestemmelsen gir NAV opplysningsrett dersom vilkårene er oppfylt, men ikke en opplysningsplikt.
[Endret 4/16]
Det som er karakteristisk for disse dispensasjonsvedtakene er at de først og fremst er av interesse for mottakerorganet. Opplysningene som utleveres anses som mindre sensitive. Det er i tillegg satt vilkår for bruken for å sikre personvernet.
I fjerde ledd andre punktum er det angitt hvilke opplysninger som er unntatt fra dispensasjonsadgangen og således ikke kan utleveres.
Søknad om dispensasjon sendes Arbeids- og velferdsdirektoratet, Kunnskapsavdelingen, Juridisk seksjon til videre behandling. Når det gjelder dispensasjon til forskningsformål, viser vi til kommentarene til forvaltningsloven § 13 d og e.
Når det gjelder spørsmålet om vitneplikt for domstolene og forholdet til taushetsplikt, viser vi til kommentarene til forvaltningsloven § 13 f.
[Endret 4/16]
Taushetsplikten oppheves i den utstrekning den som har krav på taushet samtykker til at opplysningene gis.
For at et samtykke skal være gyldig må samtykket være en ” frivillig, uttrykkelig og informert erklæring” om at vedkommende godtar en bestemt behandling av opplysninger om seg selv, jf. personopplysningsloven § 2 nr.7.
Den som samtykker må forstå konsekvensene av samtykket. Samtykket må avgis etter en moden overveielse. Når samtykke innhentes må det gis informasjon slik at vedkommende forstår hva samtykket innebærer og hva opplysningene skal brukes til. Vedkommende skal ikke føre seg presset til å gi slikt samtykke. Lovpålagt opplysningsplikt er ikke å anse som press.
Det er ikke krav at samtykket må være skriftlig. Muntlig, stilltiende og underforstått samtykke er også gyldig. Rent generelt bør man vise varsomhet med å godta stilltiende og underforstått samtykke. Av bevismessige og praktiske grunner er det mer hensiktsmessig å kreve skriftlig samtykke. Se lenke til mer informasjon og skjema:
[Endret 8/08, 10/13]
Den som fremmer krav om utbetaling fra et forsikringsselskap vil måtte gi opplysninger slik at selskapet skal kunne vurdere kravets berettigelse. Skadelidte må etter lovgivning og praksis, dokumentere sitt krav og plikter å bidra til sakens opplysning. Eksempel på dette er forsikringsavtaleloven § 18-1 og skadeerstatningsrettens krav om at skadelidte må bevise sitt krav.
For å dokumentere sitt krav blir skadelidte og forsikrede bedt om å fremlegge dokumentasjon for eksempel fra en sak om helserelatert ytelse i Arbeids- og velferdsetaten. Bruker har rett til å ”gjøre seg kjent med sakens dokumenter” i sine saker i Arbeids- og velferdsetaten , jf forvaltningsloven § 18. I praksis får en part anledning til å se sakens dokumenter på NAV kontoret og kan ta eller få tilsendt kopier.
Av praktiske grunner vil det i de fleste tilfeller være forsikringsselskapet som ber om å få utlevert de aktuelle opplysningene fra Arbeids- og velferdsetaten. Forutsetningen for at Arbeids- og velferdsetaten kan utlevere opplysningene er at forsikringsselskapet sender med en fullmakt/ samtykkeerklæring som er underskrevet av forsikrede/bruker.
Forsikringsnæringen har utarbeidet standardskjemaer til bruk i denne forbindelse. Skjemaene er utarbeidet i regi av Forsikringsnæringen Hovedorganisasjon (FNH), nå Finans Norge, og de er revidert etter samarbeid med flere instanser. Standardfullmaktene skal gi den som underskriver en klar forståelse av hva det innebærer at forsikringsselskapet mottar opplysninger fra Arbeids- og velferdsetaten. Forsikringsnæringen har rutiner for bruk av skjemaene.
Når standardfullmaktene benyttes skal Arbeids- og velferdsetatens saksbehandler slippe å gjøre en vurdering av samtykkeerklæringens rettslige holdbarhet.
Det er laget tre typer standard fullmakter hhv. basisfullmakt, utvidet fullmakt I og utvidet fullmakt II. Se vedlegg. Fullmaktene finnes for to forsikringsområder hhv. liv og skade. Teksten i fullmaktene er i hovedsak lik for begge områder. Det er først og fremst basisfullmakt og utvidet fullmakt I som anvendes ovenfor NAV. Fullmaktene brukes av forsikringsnæringen både ovenfor NAV, ovenfor helseinstanser og andre forsikringsselskap.
Arbeids- og velferdsetaten skal ikke vurdere hvilke dokumenter og opplysninger som er nødvendig og viktig for forsikringsselskapet, men vurdere hvilke dokumenter og opplysninger som ligger innenfor fullmaktens rekkevidde. Basisfullmakten gjelder adgang for forsikringsselskapet til å innhente en oversikt over registrerte opplysninger om arbeidsforhold, pensjonsgivende inntekter, fremsatt krav om stønader, sykemeldingsperioder med diagnoser og navn på behandler, stønader og tjenestepensjoner. Basisfullmakten gjelder i tillegg adgang til å innhente kopi av legeerklæring og vedtak etter ulykken.
Hvis selskapene finner det nødvendige med ytterligere opplysninger utover basisfullmakten brukes utvidet fullmakt I. Når det gjelder utvidet fullmakt I gir den adgang til å innhente opplysninger om helsetilstanden tilbake i tid og som belyser helsetilstanden i saker vedrørende sykepenger, arbeidsavklaringspenger (også tidligere rehabiliterings- og attføringspenger og tidsbegrenset uførestønad) samt uførepensjon og yrkesskade/yrkessykdom.
Hvis forsikringsselskapet og bruker ikke har benyttet standardmalen, så må saksbehandler vurdere om samtykket oppfyller lovens krav til gyldig samtykke og for øvrig ikke utgi opplysninger utover rekkevidden av samtykket. Et samtykke er gyldig dersom det er informert, frivillig og uttrykkelig. Det innebærer at et samtykke må beskrive hvilke opplysninger som skal utleveres, for hvilken periode opplysningen er relatert til, hva opplysningens kal brukes til, hvem de skal utleveres til, og er underskrevet av bruker. NAV skal ikke utlevere opplysninger når samtykket ikke angir konkret hvilke opplysninger som kan utleveres. Er det tvil rundt dette skal NAV rette en henvendelse til bruker for å avklare tvilsspørsmål, eventuelt be bruker og forsikringsselskapet fylle ut standardfullmakten som forsikringsbransjen har utarbeidet.
Arbeids- og velferdsetaten skal ikke utlevere dokumenter utover samtykkets rekkevidde. Det betyr at opplysninger om tredjemann, for eksempel medlemmets ektefelle og barn, ikke er omfattet av samtykke. Dokumenter som ligger utenfor samtykkets formål skal heller ikke utleveres.
Før opplysninger utleveres må saksbehandler ta ut dokumenter og opplysninger som ikke er omfattet av fullmakten. Det er viktig å vurdere om hele eller deler av et dokument skal unntas utlevering. Det kan tenkes at tredjemann nevnes i et dokument og at det da er tilstrekkelig å stryke ut informasjon om vedkommende fra dokumentet. I andre tilfelle vil det ikke være mulig å gjøre dette pga. dokumentets art eller innhold og derfor må hele dokumentet unntas utlevering.
Nedenfor finner du eksempler på hvordan slike fullmakter kan se ut.