Utarbeidet av Arbeids- og velferdsdirektoratet 09.12.2011
Når forordning 883/2004 fastslår at norsk lovgivning kommer til anvendelse og vedkommende blir medlem i folketrygden, skal det være full avgiftsplikt til Norge etter folketrygdlovens alminnelige regler, jf. folketrygdloven § 23 – 4 a.
Medlemskapet er å anse som pliktig, og trygdeavgift og arbeidsgiveravgift skal betales etter ordinære satser.
Folketrygdlovens regler om fastsettelse og innkreving av avgift er nærmere omtalt i rundskriv til lovens kapitler 23 og 24.
Dersom medlemmet har inntekter i flere land, skal trygdeavgift betales av de samlede inntektene (se likevel punkt 23.3 nedenfor). Dette gjelder uavhengig av i hvilket EØS-land inntektene skattlegges.
Etter folketrygdloven er det skattemyndighetene som fastsetter og innkrever avgift av inntekt som er skattepliktig, mens Arbeids- og velferdsetaten fastsetter og krever inn avgift av inntekt som ikke er skattepliktig til Norge, jf. folketrygdloven § 24-1 og § 24-2. Det er NAV Internasjonalt som har ansvaret for å fastsette og innkreve trygdeavgiften i Arbeids- og velferdsetaten.
Skattekontoret har hovedansvaret for å fastsette og kreve inn trygdeavgiften av inntekt som er skattepliktig til Norge, med mindre de får blankett E 101/ A1 eller annen bekreftelse fra NAV Internasjonalt om at vedkommende er omfattet av et annet lands trygdeordning. I så fall vil ikke skatteetaten kreve inn trygdeavgift.
Det er i hovedsak det lokale skattekontoret som fastsetter trygdeavgift hvis arbeidsgiver er norsk, og Sentralskattekontoret for utenlandssaker som fastsetter trygdeavgift dersom arbeidsgiver er utenlandsk.
NAV Internasjonalt fastsetter trygdeavgift for medlemmer i følgende tilfeller:
Når en person er medlem i folketrygden, men på grunn av skatteavtale ikke er skattepliktig til Norge, og det ikke er foretatt forskuddstrekk i lønnen
Grensegjengere som bare arbeider i Norge
EØS-borgere som arbeider som transportpersonell for norsk arbeidsgiver i et annet EØS-land
Fiskere på norske fartøy, bosatt i et annet EØS- land
Ansatte fra annet land som arbeider ved internasjonale organisasjoner/skoler eller utenlandske ambassader i Norge.
23.4 - Ansvarsdeling for personer som arbeider i utlandet
Skattekontoret fastsetter trygdeavgift i følgende tilfeller:
NAV Internasjonalt fastsetter trygdeavgiften i følgende tilfeller:
23.5 - Pensjon over landegrensene
Fra utlandet til Norge
Skattekontoret fastsetter i utgangspunktet trygdeavgift av all pensjonsinntekt, både privat og offentlig.
NAV Internasjonalt fastsetter imidlertid trygdeavgift for pensjon som ikke er skattepliktig til Norge. Dette gjelder for eksempel når en person kun mottar pensjon fra Social Security i USA.
Unntak for pensjon kun fra et annet EØS-land
Når det gjelder personer som kun mottar offentlig pensjon fra et annet EØS-land , skal det ikke fastsettes trygdeavgift i Norge. I slike tilfeller trekkes det heller ikke avgift hvis vedkommende har privat pensjon fra Norge (Norge er ikke kompetent stat).
Pensjon fra Norge til utlandet
Skattekontoret fastsetter trygdeavgift for personer som bor i et annet EØS-land etter trygdelovgivningen, men i Norge etter skattelovgivningen.
NAV Internasjonalt fastsetter og innkrever trygdeavgiften for pensjonister fra Norge, fra det tidspunktet personen er skattemessig emigrert.
23.6 - Avgiftsplikt for næringsdrivende ved delt trygdeforhold etter forordning 1408/71 artikkel 14c bokstav b, jf. vedlegg VII til forordning 1408/71
En bestemmelse om dette finnes i forordning 1408/71 artikkel 14d nr. 2 (tilføyd ved forordning 3811/86). Bestemmelsen er aktuell for Norges del der en person er bosatt og næringsdrivende i Norge og arbeidstaker i annet EØS-land. Vedkommende blir da medlem i trygdeordningene i begge land fordi Norge har tatt forbehold om dette som tilføyelse i Vedlegg VII til forordningen.
Den situasjonen som er beskrevet her, kan fortsatt være aktuell etter at forordning 883/2004 er trådt i kraft, jf. forordningen artikkel 87. nr. 8 hvoretter lovvalget i henhold til forordning 1408/71 fortsatt skal gjelde dersom vedkommendes situasjon er uendret.
For pensjonister som bor i et annet EØS-land enn det eller de land de får pensjon fra, gjelder forordningen artikkel 30 nr. 1 og 2.
Bestemmelsene innebærer at pensjonisten skal betale eventuell avgift for sin rett til sykehjelp i det landet som etter bestemmelsene i artikkel 23 til 26 i forordningen skal belastes de kostnadene som er forbundet med sykehjelpen, det vil si det pensjonsbetalende land (eventuelt det av flere pensjonsbetalende land som er utpekt etter artikkel 24 nr. 2). Dette gjelder også når det er inngått avtale om ikke-refusjon mellom de berørte land, slik det blant annet er gjort innen Norden.
Det kan ikke innkreves avgift i bostedslandet når pensjonisten ikke mottar noe pensjon derfra, artikkel 30 nr. 2. Det gjelder selv om pensjonister er fritatt for å betale avgift for sykehjelp etter lovgivningen i det pensjonsbetalende land.
For EØS-pensjonister bosatt i Norge som ikke mottar pensjon fra Norge, skal trygdekontorene fra og med 1994 ikke lenger kreve inn trygdeavgift, lav sats.
Også når medlemskapet i folketrygden følger av en særskilt avtale etter forordningen artikkel 16, skal det betales ordinær trygdeavgift og arbeidsgiveravgift uten hensyn til skatteforhold.
Forordningene 883/2004 og 987/2009 forutsetter at det er satsene i det land vedkommende er medlem i trygden som gjelder selv om den trygdepliktige inntekt opptjenes hos arbeidsgivere i andre EØS-land. Inntektsopplysninger som trengs for fastsetting av avgiftsgrunnlaget kan om nødvendig innhentes gjennom trygdemyndighetene i arbeidslandet.
Der artikkel 16-avtalen medfører at vedkommende blir unntatt fra folketrygden, må vedkommende ligningskontor og kemner/kommunekasserer underrettes om at det på grunn av unntaket ikke skal ilignes eller betales trygdeavgift eller arbeidsgiveravgift i Norge.
I saker der det skal innkreves avgift i annet EØS-land skal NAV Internasjonalt kontaktes.
Selv om en EØS-borger arbeider i mer enn ett EØS-land, skal han/hun i henhold til artikkel 11 nr. 1 bare være omfattet av trygdelovgivningen i ett land. Hvilket lands lovgivning som skal gjelde fremgår av de øvrige bestemmelsene i artikkel 11 eller av artikkel 12 – 16. Hvis en slik person blir medlem i folketrygden, er det aktuelt med innkreving av avgift til trygden også av eventuell inntekt i annet EØS-land.
I slike tilfeller gir forordningens artikkel 84 adgang til innkreving i det landet det gjelder etter dette landets administrative fremgangsmåte for innkreving av trygdeavgifter.
Nærmere regler for gjennomføring og fremgangsmåter ved tvangsinndrivelse kan om nødvendig avtales mellom landene, jf. artikkel 84 nr. 4.
Medlemslandene skal i alle tilfeller samarbeide og utveksle all informasjon som er nødvendig for å gjennomføre forordningenes bestemmelser. Dette følger av artikkel 76.
En arbeidsgiver som har forretningskontor i en annen medlemsstat enn den kompetente stat, skal i henhold til gjennomføringsforordningens artikkel 21 nr. 1 oppfylle alle sine forpliktelser overfor den ansatte. Dette omfatter også olikten til å betale avgifter etter den kompetente stats lovgivning som om arbeidsgiveren hadde hatt sitt forretningskontor der.
En arbeidsgiver som ikke har forretningskontor der arbeidstakeren arbeider, kan avtale med arbeidstakeren at denne skal påta seg arbeidsgiverens forpliktelser med hensyn til innbetaling av avgifter, jf. artikkel 21 nr. 2 i gjennomføringsforordningen. Hvis en slik avtale er inngått, skal arbeidsgiveren underrette institusjonen der arbeidet utføres.
Avtalen fritar imidlertid ikke arbeidsgiveren fra sitt ansvar etter forordningens artikkel 21. nr.1. Dersom arbeidstakeren ikke overholder sin del av avtalen, kan arbeidsgiveren pålegges å betale arbeidsgiveravgiften.