Utarbeidet av Rikstrygdeverket, Pensjonskontoret
Sist endret av Arbeids- og velferdsdirektoratet, Fagstab Ytelser 01.01.2011
[Endret 1/11]
Paragrafen gir regler om grunnbeløpet i folketrygden. Grunnbeløpet har betydning for beregning og opptjening av pensjoner i folketrygden. Grunnbeløpet benyttes også ved fastsetting av høyeste stønadsnivå for enkelte ytelser, inntektsgrenser med mer.
Før 1. januar 2011 hadde grunnbeløpet betydning for regulering av alle pensjoner under utbetaling. Fra 2011 reguleres ikke alderspensjon under utbetaling med grunnbeløpet. Grunnbeløpet vil fremdeles ha betydning for regulering av uførepensjon, gjenlevendeytelser, barnepensjon og familiepleierytelser under utbetaling.
Størrelsen på grunnbeløpet fra 1967, da den første lov om folketrygd trådte i kraft, med senere endringer er gitt i vedlegg 4 til rundskrivet til lovens kapittel 3. Fra 2011 blir grunnbeløpet fastsatt av Kongen (regjeringen i statsråd), og grunnlaget for reguleringen er lovfestet slik at reguleringen skal skje på grunnlag av lønnsveksten. Fram til 2011 ble grunnbeløpet fastsatt av Stortinget etter retningslinjer gitt av Stortinget selv. Grunnlaget for reguleringen som framkommer i § 1-4 er i samsvar med Stortingets praksis fra 2003.
En vanlig forkortelse for grunnbeløpet er G. Denne forkortelsen anvendes gjerne når grunnbeløpet brukes som beregningsfaktor.
[Endret 1/11]
Grunnbeløpet er en beregningsfaktor som har betydning for retten til ytelser og for størrelsen på ytelser. Grunnbeløpet anvendes blant annet ved
Grunnpensjon, tilleggspensjon og særtillegg etter kapittel 3 som nevnt over, benyttes direkte ved beregning av uførepensjon og gjenlevendepensjon. Dette gjelder også for alderspensjon til personer som er født i 1942 eller tidligere.
For fleksibel alderspensjon til personer født i 1943 eller senere vil grunnpensjon og tilleggspensjon etter kapittel 3 jf. § 19-5 tilsvare basispensjonen i alderspensjonen før det er tatt hensyn til uttaksalder og regulering av pensjon under utbetaling.
Grunnbeløpet anvendes også i andre sammenhenger, også utenfor folketrygden. Dette gjelder for eksempel barnetrygdloven § 1 andre ledd siste punktum, der det er gitt en inntektsgrense på to ganger grunnbeløpet. Andre eksempler er statlige og kommunale gruppelivsforsikringer som utmåles i G (grunnbeløpet) og beregning av yrkesskadeerstatning (lov om yrkesskadeerstatning § 3-17).
[Endret 1/11]
Grunnbeløpet fastsettes av Kongen og reguleres med virkning fra 1. mai hvert år. Det framgår av andre ledd at grunnbeløpet skal reguleres i samsvar med lønnsveksten. Endringen fra 2011 innebærer at det ikke lenger er Stortinget som fastsetter grunnbeløpet, men Kongen i Statsråd. Det er ikke lagt opp til noen annen utvikling i grunnbeløpet enn tidligere.
Prinsippene for reguleringen har fram til 2011 ikke vært nedfelt i loven, og grunnbeløpet har i stedet blitt fastsatt gjennom stortingsvedtak. Stortinget har endret retningslinjene for reguleringen flere ganger siden 1967. På 1970-tallet ble prisjustering samt et ”velstandstillegg” lagt til grunn, på 1990-tallet var retningslinjen at reguleringen skulle være ”om lag” som lønnsutviklingen, og fra 2003 skulle den være minst på linje med lønnsutviklingen. Det har også forekommet at grunnbeløpet har blitt justert flere ganger pr. år.
[Endret 1/11]
Grunnlaget for reguleringen av grunnbeløpet skal være forventet lønnsutvikling i reguleringsåret justert for eventuelt avvik mellom forventet og faktisk lønnsutvikling siste år.
[Tilføyd 1/11]
Det er gitt forskrift ved kongelig resolusjon til utfylling og gjennomføring av regulering av alderspensjon og av grunnbeløpet i folketrygden. Forskriften ble fastsatt 22.12.2009. Denne forskriften gjelder fra 1. januar 2011. Forskriften er kommentert i rundskrivet til § 19-14.