Utarbeidet av Rikstrygdeverket, Oppfølgings og sykestønadsavdelingen, Fagutviklingsseksjonen
Endret 01.10.2008 av NAV Drift og utvikling, Fag drift og utvikling, Arbeid og aktivitet, Inntektssikring jf. overskriftene:
Generell kommentar
Retningslinjer for ansvarsfordeling
Yrkessykdom oppstått etter uførepensjonering
I tillegg er navnebruken i trygdeetaten endret til navnebruken i NAV
[Endret 10/08]
Ved yrkesskade som fører til uførhet skal det ytes tidsbegrenset uførestønad og uførepensjonetter de vanlige bestemmelsene om uførhet i folketrygdlovens kapittel 12, men med visse tillempninger som følger av bestemmelsen her. I tillegg er det gitt beregningsregler i folketrygdloven § 3-30 med tilhørende forskrift . Særbestemmelsene ved yrkesskade kan gi bedre stønadsdekning enn det som ordinært ytes etter kapittel 12.
Om vilkårene for rett til stønad ved yrkesskade/sykdom se nærmere under kommentarene til kapittel 13.
Vilkåret i § 12-2 om at vedkommende skal ha vært medlem i trygden i minst tre år før han eller hun ble ufør gjelder ikke ved yrkesskade. Det betyr at en person vil ha rett til tidsbegrenset uførestønad eller uførepensjon selv om yrkesskaden inntreffer den første dagen vedkommende er registrert som medlem i trygden.
Vilkåret om fortsatt medlemskap i § 12-3 for rett til en uføre ytels e gjelder ikke ved yrkesskade. Det er således ikke noe vilkår om at vedkommende må oppholde seg her i landet for å få rett til ytelsen . Vedkommende vil også beholde retten til ytelsen dersom han eller hun bosetter seg i et annet land. En utlending som pådrar seg en yrkesskade eller yrkessykdom under arbeid i Norge vil således ha rett til å få sin ytelse utbetalt i hjemlandet.
Vilkåret om minst tre poengår for rett til tilleggspensjon i § 3-8 gjelder ikke ved yrkesskade. Bakgrunnen for regelen er å sikre personer som blir yrkesskadet i ung alder eller som tidligere ikke har vært yrkesaktive eller utlendinger som tidligere ikke har hatt pensjonsgivende inntekt her i landet, rett til tilleggspensjon (gjelder ved uførepensjon).
[Endret 10/02]
Etter bokstav d kan tidsbegrenset uførestønad og uførepensjon tilstås ved uføregrader ned til 30 % når uførheten skyldes godkjent yrkesskade/-sykdom. Bestemmelsen oppfattes som et inngangsvilkår ved yrkesskade, på samme måte som vilkåret om at inntektsevnen må være varig nedsatt med minst halvparten gjelder ved ikke yrkesbetingede lidelser, jf § 12-7 første ledd. Uføregraden fastsettes etter de retningslinjer som fremkommer av kommentarene til § 12-7 med tilhørende forskrift og § 12‑11 .
Som følge av at en uføreytelse etter de vanlige bestemmelsene i kapittel 12 ikke kan tilstås etter lavere uføregrad enn 50 %, må uførheten i sin helhet skyldes yrkesskade når det tilstås stønad /pensjon etter uføregrader under 50%. F. eks. vil vilkåret i §12-18 første ledd bokstav d ikke være oppfylt dersom samlet uføregrad er 40 %, og halvparten av uførheten skyldes yrkesskade/-sykdom.
Samferdselsdepartementet (som administrerer ordningen) har besluttet at stønadsmottakere som har en lavere uføregrad enn 50 % ikke har rett til honnørrabatt, fordi de som regel vil ha et forholdsvis lite inntektstap.
NAV lokal må sørge for at det i disse tilfellene ikke utstedes tilleggslegitimasjon som gir rett til honnørrabatt, eventuelt at tidligere utstedt legitimasjon inndras.
[Endret 10/02]
Uføregradsfastsettelse i yrkesskadesaker skal i utgangspunktet skje etter de samme prinsipper som gjelder for folketrygdens “vanlige” uføresaker, se § 12‑7 jf. § 12‑11 . Andre ledd inneholder særregler om hvordan uføregraden skal fastsettes når uførheten delvis skyldes godkjent yrkesskade og delvis skyldes annen, ikke yrkesbetinget lidelse.
[Endret 10/02, 10/08]
Når vi skal fastsette hvor stort tap i inntektsevnen en yrkesskade har medført, må vi først ta standpunkt til hvilke lidelser som skyldes arbeidsulykke/skadelig påvirkning i arbeidet og hvilke lidelser som skyldes andre forhold.
Det må først klarlegges hvilken legemsskade/sykdom som arbeidsulykken eller den skadelige påvirkningen i arbeidet mest sannsynlig eller mest nærliggende har påført medlemmet. En mulighet for sammenheng eller at sammenheng ikke kan utelukkes, er ikke tilstrekkelig. Kravet til årsakssammenheng er nærmere beskrevet under kommentarene til §§ 13-3 og 13-4. De faktiske opplysninger som er lagt til grunn i legeerklæringen må kontrolleres mot NAV lokalt sine opplysninger. Legens vurdering av årsaksforholdet må sammenholdes med NAV lokalt sine opplysninger om tidligere sykehistorie. I denne forbindelse nevnes at yrkesskaden i en del tilfelle bare vil bety midlertidig forverrelse av en lidelse som forelå på forhånd.
[Endret 10/08]
Når uførheten delvis skyldes godkjent yrkesskade og delvis skyldes annen, ikke yrkesbetinget lidelse skal det fastsettes en særskilt uføregrad for den delen av uførheten som skyldes yrkesskade/sykdom, og ytelsen etter denne uføregraden skal beregnes etter bestemmelsene i §12-18, tredje ledd. Den delen av y telsen som skyldes ikke-yrkesbetinget lidelser skal beregnes etter de alminnelige bestemmelsene for hhv. tidsbegrenset uførestønad og uførepensjon. Dette kalles ansvarsfordeling og fremgår av §12-18 andre ledd, første punktum.
De to delene av ytelsen skal beregnes hver for seg, og samlet stønad /pensjon tilsvarer summen av de to delytelsene. For uførepensjon fremgår dette av § 2 i forskrift om beregning av uførepensjon, rehabiliteringspenger og attføringspenger, og godskriving av pensjonspoeng ved yrkesskade gitt med hjemmel i folketrygdloven § 3‑30 , men de samme prinsippene vil også gjelde ved tidsbegrenset uførestønad.
Fordi det ikke kan tilstås en uføre ytelse etter de alminnelige inngangsvilkårene i kapittel 12 når uføregraden er lavere enn 50 %, kan det ikke ansvarfordeles ved uføregrader som er lavere enn 50 %.
Utgjør yrkesskaden 30 % av en totale ervervsuførhet på 100 %, skal det tilstås 100 % ytelse hvorav 30 % beregnes etter særreglene ved yrkesskade.
I de tilfellene hvor det ikke er mulig å fastslå om det er yrkesskadens følger eller andre lidelser som er den mest dominerende årsak til den totale uførheten, vil resultatet bli en 50/50 fordeling.
Av §12-18 annet ledd 2. punktum fremgår at det skal ses bort fra uførhet som skyldes andre forhold enn yrkesskaden, når de andre forholdene utgjør under 30 % av den totale uførheten, dvs under 30 % av den innvilgede uføregraden. Dette er en lovfesting av tidligere praksis.
Det er ikke gitt noen tilsvarende bestemmelse om at det skal ses bort fra uførhet som skyldes yrkesskade når denne er under en viss prosentandel av den totale uførheten. Vilkåret om en minste uføregrad på 30 % for rett til en uføre ytelse ved yrkesskade (jf første ledd bokstav d) har ingen relevans i denne sammenhengen. Som det fremgår av kommentarene til bestemmelsen oppfattes dette som et inngangsvilkår, mens ansvarsfordeling gjelder fordelingen av årsakene til uførheten i en allerede innvilget ytelse .
I prinsippet skal derfor den delen av uførheten som skyldes yrkesskade alltid beregnes etter særreglene i §12-18 tredje ledd, uansett hvor liten prosentandel den representerer. Da ansvarsfordelingen alltid vil være skjønnspreget, vil det i praksis neppe være aktueltå sette yrkesskadeandelen lavere enn 10 % av den totale uførheten, dvs under 10 % av den innvilgede uføregraden.
[Endret 10/02]
Ola tilstås 50 % tidsbegrenset uførestønad . Halvparten (50%) av den totale uførheten skyldes yrkesskade. Uføregrad etter §12-18 blir da (50% x ½ ) 25 %.
Eli tilstås 80 % uførepensjon. En tredjedel (33,3 %) av den totale uførheten anses forårsaket av yrkesskade. Uføregrad etter § 12-18 blir: 80 % x 1/3 =26,6 % = 25 %. Resten - dvs 55 % skal beregnes etter de vanlige reglene.
Per tilstås 100 % uførepensjon. Trefjerdedeler - dvs 75% av den totale uførheten skyldes godkjent yrkesskade. Siden under 30 % av den totale uførhet skyldes andreforhold enn yrkesskaden skal han tilstås 100 % uførepensjon etter særreglene ved yrkesskade.
Liv tilstås tidsbegrenset uførestønad etter en uføregrad på 60 %. Yrkesskade anses å ha medført en uføregrad på 50 %. Resten, dvs en uføregrad på 10% skyldes annen sykdom. Den ikke yrkesbetingede lidelsen utgjør da : 100 x 10/60 = 16,6% av den totale uførheten, og hele stønade n skal beregnes etter særreglene ved yrkesskade.
[Tilføyd 10/02]
Når medlemmet søker om forhøyelse av uføregraden skal det innhentes nye medisinske og ervervsmessige opplysninger for å vurdere om vilkårene for dette er oppfylt. I den forbindelse skal det også foretas en vurdering av om tidligere ansvarsfordeling fortsatt er dekkende, eller om forverringen i helsetilstanden tilsier en endring av vektleggingen mellom yrkesskade/sykdom og annen sykdom.
Når uføregraden settes ned fordi medlemmet har hatt pensjonsgivende inntekter som overstiger friinntekten, foretas det en forenklet saksbehandling uten innhenting av nye medisinske opplysninger. Det samme gjelder ved senere endringer i uføregraden opptil garantigraden så lenge medlemmet har hvilende stønads- /pensjonsrett. Ved slike revurderinger skal det som hovedregel ikke foretas endringer i den prosentvise fordelingen mellom yrkesbetinget og ikke-yrkesbetinget lidelse. Unntak kan gjøres når medlemmet krever en endret ansvarsfordeling, eller det er innkommet nye medisinske opplysninger som åpenbart tilsier en annen vektlegging.
I saker hvor uføregraden settes lavere enn 50 % , jf. § 12-11 , skal det heller ikke foretas endringer i den prosentvise fordelingen mellom yrkesbetinget og ikke-yrkesbetinget lidelse, selv om den yrkesbetingede uføregraden blir lavere 30 %.
[Tilføyd 10/08]
Trygderetten har i en femmannskjennelse av 20. 12.2002 (ankenr. 02/02816) drøftet spørsmålet om uførepensjon innvilget etter ordinære regler kan revurderes slik at senere oppstått yrkessykdom helt eller delvis kan overta som årsak til uførheten.
Saken gjaldt en mann som var innvilget 100 % uførepensjon på grunn av muskel og skjelettplager. Etter en tid utviklet han yrkesbetinget lungekreft, mesoteliom. Trygderettens flertallet fant at det ikke forelå rettslig hinder for en ny beregning av den tilståtte uførepensjonen etter særreglene ved yrkesskade. Retten viser blant annet til at skadetidspunktet lå forut for uførepensjoneringen. Videre ble det vist til hensynet bak yrkesskadeinstituttet. Trygderetten kom til at tidspunktet for omregningen (virkningstidspunktet) etter § 12-18, jf § 3-30 skulle settes til det tidspunkt sykdommen ble konstatert.
Ovennevnte praksis legges til grunn i nye uføresaker (tidsbegrenset uførestønad og uførepensjon), og gjelder bare ved yrkessykdom.
Ofte kan årsaken til den påberopte uførhet være meget sammensatt. Det kan foreligge en latent lidelse som utløses av arbeidsulykken, eller lidelsen kan ha eksistert på forhånd - men ulykken medfører en forverrelse av midlertidig eller varig karakter. I andre tilfeller kan en isolert sett ganske ubetydelig skade av forskjellige årsaker utløse en uforholdsmessig stor uførhet. Uføregradsfastsettelse må vurderes individuelt og skadens medisinske invaliditetsgrad vil derfor i seg selv ikke være det avgjørende kriterium for fastsettelsen av uføregraden. F.eks. vil en benskade sannsynligvis ha større arbeidsmessige konsekvenser for en kroppsarbeider enn for en kontoransatt.
Som det vil fremgå av det som er nevnt foran vil den yrkesbetingede uføregradsfastsettelsen ofte by på mange problemer. Trygderetten har i en kjennelse av 14.3.85 i ankesak nr. 1702/83 (ikke publisert) tatt opp en del av disse problemene.
I den aktuelle saken arbeidet den ankende part som kokke. Hun falt og skadet seg under arbeid den 24.1.1979, og fikk en kompresjonsfraktur i 12. brysthvirvel. Hun var ca. 61 år da skaden skjedde. Av de medisinske opplysninger fremgår at hun hadde en del sykmeldinger for ryggsmerter og muskelsmerter i årene fra 1967 til 1978. Ved den medisinske undersøkelse på sykehus ble det påvist betydelige holdningsforandringer, generell osteoporose og spondylose. Trygderetten fant at hele uførheten måtte tilskrives yrkesskaden og sier bl.a.:
“Retten legger stor vekt på at den ankende part var i fullt arbeid i sitt yrke som kokke da hun ble utsatt for arbeidsulykken i 1979. Dette arbeid som hun hadde hatt siden 1970, hadde hun fungert fullt ut i med sine sykdommer - osteoporose og spondylose. Det var skaden hun fikk ved arbeidsulykken som slo henne ut, og etter rettens mening skal det svært meget til for å rokke ved den antagelse at hun ville greid seg i arbeidslivet fram til 67 år om ulykken ikke var inntruffet.
Når det gjelder mulighetene for den ankende part til å få lettere arbeid, fremgår det av arbeidsformidlings uttalelse i saken at hennes alder og utdannelse er til hinder for det.
Under henvisning til dette er retten kommet til at yrkesskaden må bli å belaste hele reduksjonen i den ankende parts ervervsevne.”
Konklusjonen i ovennevnte trygderettskjennelse ville sannsynligvis blitt en annen dersom den yrkesskadede før arbeidsulykken hadde hatt flere lange og hyppige sykefravær på grunn av sine øvrige lidelser.
I de følgende underavsnitt skal det kort nevnes noen momenter som man bør være oppmerksom på ved fastsettelsen av yrkesskadens ansvar for de ervervsmessige følger.
I enkelte tilfeller kan medlemmet ha fysiske og/eller psykiske lidelser som reduserer hans muligheter for valg av yrke, samtidig som han/hun er i stand til å fungere fullt ut i enkelte typer arbeid. Som eksempel kan nevnes en blind sentralborddame som får ødelagt sine fingre ved en yrkesskade. Her vil en ganske klart kunne se at kvinnens blindhet - som ikke er noen yrkesskade - ikke kan trekkes inn ved vurderingen av den ervervsmessige uførhet som måtte foreligge etter fingerskaden. Hun var til tross for sin blindhet - fullt arbeidsfør som sentralborddame da ulykken inntraff.
En isolert sett ubetydelig skade vil således kunne redusere de funksjoner man er avhengig av for å fungere i arbeidslivet, og full uførhet kan bli følgen. Vi bruker ofte å uttrykke det slik at skaden var “tuen som veltet lasset”. Dersom vedkommende var i fullt arbeid før skaden, må i utgangspunktet hele uførheten belastes yrkesskaden. Dvs. at hele stønaden eller pensjonen tilstås etter særbestemmelsene ved yrkesskade.
I en del tilfeller vil medlemmet på forhånd ha andre lidelser som har vært så uttalte at det er rimelig å anta at også inntektsevnen å forhånd må ha vært redusert i vesentlig grad. At vedkommende har mottatt full lønn fra sin arbeidsgiver, vil da ofte ikke kunne tillegges avgjørende vekt. I slike tilfelle kan lønnen få karakter av en gavedisposisjon fra arbeidsgiver eller arbeidskamerater. For at en slik situasjon skal kunne konstateres - må imidlertid lidelsen(e) ha medført lange og hyppige sykmeldingsperioder kort tid før ulykken. Har en med slike forhold å gjøre vil det ofte være rimelig å anta at skadede ikke ville ha kunnet fortsette i arbeid i lengre tid selv om ulykken ikke hadde inntruffet. Yrkesskaden vil da ikke kunne belastes for den totale uførhet etter ulykken. Er det sannsynlig at yrkesskaden ikke har hatt noen vesentlig medvirkende innflytelse på den totale uførhet - vil en ytelse beregnet på grunnlag av særreglene for yrkesskade ikke være aktuelt.
[Endret 1/04]
Tidsbegrenset uførestønad
Stønaden beregnes etter bestemmelsene i § 12-13 , nr. 1. Beregningsgrunnlaget settes likevel ikke lavere enn antatt årlig arbeidsinntekt på skadetidspunktet, justert i samsvar med endringer i grunnbeløpet fram til søknadstidspunktet.
Uførepensjon
De særskilte beregningsreglene står i § 3-30 . Se kommentarene til denne bestemmelsen . Det vises for øvrig til særregler i § 13-13 .
[Endret 10/02]
Bestemmelsen sikrer at den som er innvilget uførepensjon etter særbestemmelsene ved yrkesskade vil beholde denne livet ut dersom han/hun ikke har opparbeidet seg rett til alderspensjon etter de vanlige regler. Se nærmere under kommentarene til § 19-11.