Utarbeidet av Arbeids- og velferdsdirektoratet, Fag og regelverks utvikling, Inntektssikring ved sykdom og arbeidsledighet 1.2. 2012.
Sist endret 18.11.2014 av Arbeids- og velferdsdirektoratet, Ytelsesavdelingen, Regelverkskontoret, jf. overskriftene:
12.1- Generell kommentar
12.2.1 - Generelt om sammenlegging
12.2.4 - Tilfeller hvor sammenlegging ikke kan gjøres
12.2.5 - Eksempler om forutgående medlemskap og sammenlegging
12.3 - Vilkår om minst ett års medlemskap i folketrygden for rett til uførepensjon
12.4.1- Generell kommentar om eksport
12.4.2 - Eksport av uførepensjon
12.5 - Medisinske vilkår og uføregrad
12.7 - Forverring av uførhet
12.9.1 - Generell kommentar
12.9.2 - Oversendelse av krav til NAV Internasjonalt – Nødvendige opplysninger for behandling av krav i NAV Internasjonalt
12.9.3 - Spesielt om medisinsk dokumentasjon og legeerklæringer
12.9.4 - Omregning av uførepensjoner
12.9.5 - Videre behandling av kravet
12.9.6 - Forsørgingstillegg
12.9.7 - Tilbakekreving
[Endret 11/14]
12.1.1 Generelt om EØS-avtalen og forordningene
EØS-avtalen ble undertegnet 2. mai 1992 og trådte i kraft 1. januar 1994.
Europaparlamentets og Rådets forordning 883/2004 og 987/2009 trådte i kraft for EU 1.mai 2010 for medlemslandene i EU, og for EFTA/EØS-landene Norge, Island og Liechtenstein 1. juni 2012. Forordningene erstatter tidligere Rådsforordning 1408/71 og 574/72. Tidligere forordninger og rundskriv finnes under Hovednr. 40.
Den nye forordningen skal sikre tydeligere regler og gjøre det lettere å administrere ordningene. Forordningen er også mer tilpasset det moderne og teknologiske samfunnet og den har innarbeidet rettspraksis.
Det følger av artikkel 4 i forordning 987/2009 at all utveksling av trygdeinformasjon mellom medlemslandene skal skje elektronisk og ikke i form av papirblanketter. De elektroniske blankettene kalles SED (Strucrured Electronic Documents). Det er laget egne serier av SED for de forskjellige fagområdene. For pensjoner anvendes SED’er i P-serien. Se rundskriv til kapittel 0 under Hovednummer. 45 og oversikt og veiledning i vedlegg til dette rundskrivet.
NB! I en overgangsperiode skal NAV på pensjonsområdet bruke E-blanketter i papirform inntil elektronisk løsning for SED er på plass. Tidspunktet for overgang til elektronisk SED er foreløpig ikke endelig fastsatt. Andre land kan ha valgt andre løsninger enn Norge, men NAV skal besvare SED med E-blanketter.
12.1.2 - Personer som avtalen gjelder for (personkretsen)
Forordning 883/2004 gjelder for personer som er statsborgere av en medlemsstat og for flyktninger/statsløse som er eller har vært omfattet av trygdelovgivningen i en medlemsstat. Jf. artikkel 2 nr. 1 i forordningen. Det betyr at forordningen også gjelder for personer som ikke har vært yrkesaktive. Dette er ulikt personkretsen i Forordning 1408/71, som kun ga direkte rettigheter til de yrkesaktive.
De nevnte gruppenes familiemedlemmer er også omfattet. Det er ikke stilt krav til at disse må være statsborgere av et EU/EØS-land. Av artikkel 2 nr. 2 fremgår det at gjenlevende etter tredjelandsborgere også er omfattet hvis de selv er statsborgere av et medlemsland.
Fra 1. januar 2011 gjelder forordningene 883/2004 og 987/2009 også for statsborgere fra land utenfor EU, men dette gjelder ikke for EFTA/EØS-landene Norge, Island og Liechtenstein. Forordningens regler kan likevel komme til anvendelse for tredjelandsborgere og deres familiemedlemmer gjennom Nordisk konvensjon om trygd og bilaterale avtaler med andre EØS-land (Luxembourg, Nederland og Østerrike). Se punkt 0.4 i dette rundskrivet, Hovednummer 41 Nordisk konvensjon om trygd og Hovednummer 42 om andre avtaler.
12.1.3 - Bestemmelser som gjelder for uførepensjon
Uførepensjon kommer inn under EØS-avtalens regler. Dette følger av artikkel 3 nr. 1 bokstav c i forordning 883/2004 og Forskrift om inkorporasjon av trygdeforordningene i EØS - avtalen, fastsatt ved kgl. res. 22. juni 2012. Bestemmelser om ytelser ved uførhet står i forordning 883/2004 artikkel 44 - 49.
Bestemmelsene om ytelser ved uførhet i forordningen kapittel 4, artikkel 44 til 46, gjelder personer som bare omfattes av lovgivninger hvor ytelsene beregnes uavhengig av opptjeningstid («type A-lovgivning). Ytelse ved uførhet skal da bare gis fra det landet hvor vedkommende var medlem da uførheten inntraff, altså fra ett land. I andre tilfeller gjelder bestemmelsene om pensjoner i artikkel 50 til 60, dvs. når den yrkesaktive bare omfattes av lovgivninger hvor ytelsene beregnes på grunnlag av opptjeningstid («type B-lovgivning»), eller omfattes av lovgivninger av begge typer.
Uførepensjon fra folketrygden er en ytelse som beregnes på grunnlag av opptjeningstid (trygdetid og antall poengår), altså en «type B-lovgivning» som nevnt i artikkel 46, og skal fastsettes etter forordningens regler om pensjoner. Ytelsen fastsettes etter prinsippet om delytelser fra hvert enkelt land hvor vedkommende har opptjent rettigheter (pro rata-prinsippet), jf. artikkel 6 og artikkel 52. Se punkt 12.6 og kapittel 3 i dette rundskrivet om beregning av uførepensjon.
Forordningens regler medfører at folketrygdlovens regler om forutgående og fortsatt medlemskap kan fravikes.
Medlemskap i andre EØS-lands trygdeordninger kan anvendes til sammenlegging for å fylle vilkåret om tre års forutgående medlemskap i folketrygdloven § 12-2 første ledd, jf. forordningen artikkel 6. Det er et vilkår at vedkommende samlet har minst ett års medlemskap i folketrygden, jf. artikkel 57. Personer som ikke har vært yrkesaktive i noe EØS-land må likevel ha vært bosatt i Norge i samlet minst tre år før uføretidspunktet for at sammenlegging kan gjøres. Se punkt 12.2 og punkt 12.3..
Uførepensjon eksporteres, med visse unntak, fritt til andre EØS-land, jf. forordningen artikkel 7. Se punkt 12.4.
I punkt 12.9 er det gitt nærmere beskrivelse av praktiske saksbehandlingsregler som gjelder for uførepensjon i EØS-tilfeller.
12.2.1 – Generelt om sammenlegging
[Endret 11/14]
Regler om sammenlegging av medlemstid for rett til og opprettholdelse eller gjenervervelse av ytelser ved uførhet står i forordningen artikkel 6. Se også artikkel 51, jf. 45. Artikkel 51 gjelder opptjening i særordninger basert på yrke eller fag. Prinsippet om sammenlegging er det samme i begge bestemmelsene. Medlemstid i andre EØS-land medregnes ved vurderingen av inngangsvilkåret om forutgående medlemskap i folketrygdloven § 12-2 første ledd. For å fylle vilkårene for rett til uførepensjon, kan således medlemstid fra andre EØS-land legges sammen med medlemstid i folketrygden. Se punkt 12.2.2.
Personer som ikke har vært yrkesaktive i noe EØS-land, må ha vært «fast bosatt» i Norge i minst tre år for å få uførepensjon etter sammenleggingsregelen i artikkel 6. Det vil si at personen må ha vært medlem i folketrygden med rett til pensjonsytelser i til sammen minst tre år etter fylte 16 år og før uføretidspunktet for å få rett til uførepensjon etter forordningen. Dette er et unntak for Norge fra forordningens regler, og framgår av merknad til vedlegg XI til forordning 883/2004, gitt i Vedlegg VI til EØS-avtalen.
Ved sammenlegging kan det i visse tilfeller medregnes perioder som i andre land ikke regnes som pensjonsgivende medlemsperioder, for å oppfylle folketrygdlovens vilkår om forutgående medlemskap. Se punkt 12.2.3.
Reglene om medregning av perioder i andre EØS-land gjelder ikke ved anvendelse av unntaksreglene i folketrygdloven § 12-2 tredje ledd. Dette er en etablert praksis etter tidligere forordning 1408/71, som er besluttet videreført.
12.2.2 - Sammenlegging med medlemsperioder i andre EØS-land
Hva som skal regnes som medlemstid i et land defineres av vedkommende lands myndigheter og oppgis på SED P5000.
Periodene som oppføres på SED P5000 brukes til beregning av pensjon. Det kan derfor forekomme at vedkommende har mer faktisk medlemstid enn det som oppføres på SED P5000. Dette vil spesielt gjelde i land med bosetningstrygd, som f.eks. de nordiske landene. Faktisk medlemstid i et EØS-land skal anvendes til sammenlegging, selv om reglene i vedkommende land er slik at tiden umiddelbart forut for et pensjonstilfelle ikke brukes til beregning og derfor ikke føres opp på SED P5000.
Perioder med løpende kontantytelser som dagpenger under arbeidsløshet, sykepenger mv. medregnes også ved sammenlegging for å fylle vilkåret om forutgående medlemskap, selv om vedkommende land ikke har ført periodene opp på SED P5000.
12.2.3 - Sammenlegging når periodene på SED P5000 ikke er dekkende
Ved sammenlegging gjelder følgende retningslinjer:
A. - den uføre bor i et land med botidsbasert trygdesystem og mottar pensjon etter en ordning som er omfattet av 883/2004 eller av nordisk konvensjon om trygd.
Botid fram til tidspunktet for Norges pensjonstilfelle (uføretidspunktet) brukes til sammenlegging etter artikkel 6 og artikkel 51.
B. - den uføre bor i et land med utelukkende yrkes- eller inntektsbasert opptjening og mottar pensjon etter en ordning som er omfattet av 883/2004.
Perioder som pensjonist etter en ordning omfattet av forordning 883/2004 likestilles med medlemstid i folketrygden med rett til ytelser etter pensjonskapitlene, herunder uførepensjon, og brukes til sammenlegging etter artikkel 6 og artikkel 51.
C. - den uføre er i arbeid i et land med utelukkende yrkes - eller inntektsbasert opptjening.
Arbeidsperioder eller trygdeperioder brukes til sammenlegging etter artikkel 6 og artikkel 51. Dette skal også gjelde når vedkommende var over aldersgrensen for pensjonsopptjening i arbeidslandet, noe som kan være aktuelt når vedkommende har utsatt uttak av alderspensjon. (De som har alderspensjon vil komme inn under tilfeller som nevnt foran under punkt B.)
12.2.4 - Tilfeller hvor sammenlegging ikke kan gjøres
[Endret 11/14]
Reglene om medregning av perioder i andre EØS - land gjelder ikke ved anvendelse av unntaksreglene i folketrygdloven § 12-2 tredje ledd. I praksis betyr dette:
• For personer som blir uføre før fylte 26 år kan det ikke anvendes medlemstid i et annet EØS-land for å oppfylle vilkåret i folketrygdloven § 12-2 tredje ledd bokstav a om å ha vært medlem i trygden da uførheten inntraff.
• For personer som mangler mer enn 5 års medlemskap i Norge når uførheten inntreffer, kan medlemstid i andre EØS-land ikke anvendes for å oppfylle vilkåret i § 12-2 tredje ledd bokstav b.
• Ventetiden på ett år som er nevnt i § 12-2 tredje ledd kan ikke oppfylles med anvendelse av medlemstid i andre EØS-land.
Rett til uførepensjon etter unntaksregelen i § 12-2 fjerde ledd for medlem som har lang tidligere opptjening er ikke knyttet til et krav om opptjeningstid, men til at det kan gis en ytelse av en viss størrelse. Det er derfor ikke aktuelt å bruke sammenleggingsregler i disse tilfellene. I brev av 15. mai 2009 har Arbeids- og Velferdsdepartementet imidlertid presisert at regelen om sammenlegging av trygdetid i artikkel 45 i forordning 1408/71 og eventuelle bestemmelser om sammenlegging av trygdetid i andre trygdeavtaler, skal komme til anvendelse også på bestemmelser som stiller krav til trygdetilknytning på et bestemt tidspunkt. Så lenge det er uten betydning hvor man er medlem i saker hvor det gjelder et krav om forutgående trygdetid, mener departementet at det også må være uten betydning hvor man er medlem når det gjøres unntak fra dette kravet om forutgående trygdetid. Dette er i tråd med bestemmelsen i artikkel 5 i forordning 883/2004. Artikkel 5 om likestilling av faktiske forhold og hendelser, som anses å være en kodifisering av praksis etter forordning 1408/71. Se punkt 0.3 i rundskriv til Hovednr.45-kapittel 0.
12.2.5 - Eksempler om forutgående medlemskap og sammenlegging
[Endret 11/14]
Eksempel 1
En EØS-borger har bodd i Norge og vært medlem i folketrygden i 5 år fra fylte 16 år. Flytter til et annet EØS-land. Er medlem i det andre EØS-landet i 5 år og blir da ufør.
Personen har rett til en uførepensjon fra Norge (delpensjon) etter sammenlegging av medlemstid. Han kan også ha rett til uførepensjon fra det andre EØS-landet, etter dette landets lovgivning og forordningen. Fordi personen har bodd i Norge i mer enn tre år før uføretidspunktet, er det uten betydning for rett til norsk pensjon om han har vært i arbeid i noe EØS-land eller ikke.
Eksempel 2
En EØS-borger har vært medlem i trygdeordning i et annet EØS-land i 15 år før hun flyttet til Norge. Hun blir ufør etter å ha arbeidet i Norge i ett år.
Hun har rett uførepensjon fra Norge etter sammenlegging av medlemstid, fordi hun har minst ett års medlemskap i folketrygden. Hun kan også ha rett til uførepensjon fra det andre EØS-landet, etter dette landets lovgivning og forordningen. Hvis hun ikke hadde arbeidet i noe EØS-land, ville hun fått avslag i Norge, fordi hun ikke ville fylt vilkåret for ikke-yrkesaktive om samlet minst tre års bosetting i Norge.
[Endret 11/14]
Etter forordning 883/2004 artikkel 57 nr. 1 er et land ikke forpliktet til å gi ytelser basert på medlemstid som samlet er kortere enn ett år, med mindre landets lovgivning gir slik rett. Andre land hvor det er opptjent pensjonsrettigheter, skal ved sin pro rata beregning av pensjon medregne slike medlemsperioder, se nærmere om dette i punkt 3.4 i kapittel 3 i dette rundskrivet
Ettersom folketrygdloven ikke åpner for å gi rett til pensjon basert på kortere medlemstid enn ett år, kreves det således at vedkommende har vært medlem i folketrygden i minst ett år før uføretidspunktet, se folketrygdloven § 12-10 første ledd, for at det skal kunne foreligge rett til uførepensjon etter EØS-avtalens regler. For personer som ikke har vært yrkesaktive i noe EØS-land kreves det minst tre år, se punkt 12.2 ovenfor. Flere medlemskapsperioder kan legges sammen for å oppfylle dette kravet. Det skal i denne sammenheng bare regnes med faktiske medlemskapsperioder, ikke godskrevne poengår. Alle medlemskapsperioder medregnes, også perioder før 1.1.67.
Dersom en søker ikke har minst ett års trygdetid fra noe EØS-land, og Norge er det landet der vedkommende sist var medlem, skal vi likevel utbetale pensjon, beregnet som om all EØS-trygdetiden hadde vært i Norge, jf. artikkel 57 nr. 3. og punkt 3.4 i dette rundskrivet.
Det er viktig å være oppmerksom på at selv om folketrygdloven ikke åpner for å gi rett til pensjon basert på kortere medlemstid enn ett år, er ikke forordningen til hinder for å gi slik rett. Det finnes flere EØS-land som har nasjonal lovgivning som åpner for dette. Saker der det er opplyst at vedkommende har hatt kortere opphold i et annet EØS-land enn ett år skal således også behandles som et krav om pensjon i det andre landet og oversendes NAV Internasjonalt for videre behandling, se avsnitt 12.9.2 nedenfor.
12.4.1 - Generell kommentar om eksport
[Endret 11/14]
Artikkel 7 i forordning 883/2004 opphever bostedsvilkår gitt i nasjonal lovgivning. Dette medfører at folketrygdlovens krav om fortsatt medlemskap i trygden (§ 12-3 første ledd) oppheves, idet kontantytelser skal utbetales uavhengig av hvilket EØS-land vedkommende bor i. Det kan gjøres unntak for såkalte "ikke-avgiftsbaserte ytelser" etter artikkel 70 i 883/2004. Unntak fra fri eksport for Norges del er gitt for garantert minste tilleggspensjon til unge uføre Dette er tatt inn i merknad til Vedlegg X til forordning 883/2004, gitt i Vedlegg VI til EØS-avtalen.,
12.4.2 – Eksport av uførepensjon
[Endret 11/14]
Forordning 883/2004 artikkel 7 medfører ”fri eksport” av uførepensjon til andre EØS-land for personer som kommer inn under forordningens personkrets (EØS-borgere). Personkretsen som har rett til eksport utvides imidlertid p.g.a. bestemmelser i Nordisk konvensjon om trygd, slik at retten til eksport til andre EØS-land er uavhengig av statsborgerskap.
Nordisk konvensjon artikkel 8 gir rett til fri eksport av grunnpensjon innenfor hele EØS-området. Dette gjelder alle som omfattes av forordningens personkrets og Nordisk konvensjon. Nordisk konvensjon omfatter i tillegg statsborgere fra land utenfor EØS-området (tredjelandsborgere), se konvensjonen artikkel 3.
NAV har hittil praktisert eksportforbud for uførepensjon tilstått etter folketrygloven § 12-2 tredje ledd. Arbeids- og sosialdepartementet har gitt uttrykk for at denne praksis har vært i strid med EØS-avtalen, og gir anvisning på at praksis legges om etter forordning 883/2004, slik at ytelser etter § 12-2 tredje ledd kan eksporteres etter artikkel 7. Eldre saker der det er gitt avslag på eksport kan tas opp til ny behandling i den utstrekning de kan gjenfinnes.
Pensjon som ikke kan eksporteres
Artikkel 70 i forordning 883/2004 er det gitt en bestemmelse om at visse ytelser som kommer inn under forordningen likevel skal være unntatt fra regelen om opphevelse av bostedsvilkåret. Dette gjelder bestemte såkalte "ikke- avgiftsbaserte ytelser". Slike ytelser er angitt i Vedlegg X til forordningen.
Unntak fra fri eksport av pensjon for Norge er gitt for garantert minste tilleggspensjon til fødte eller unge uføre. Dette er tatt inn i merknad til Vedlegg X til forordning 883/2004, gitt i Vedlegg VI til EØS-avtalen.
Eksportforbudet gjelder garantert tilleggspensjon til fødte/unge uføre etter folketrygdloven § 3-21 og § 3-22. Dette er i samsvar med folketrygdloven § 12-3 fjerde ledd.
Personer som har fått garantert minste tilleggspensjon til unge uføre, skal få omregnet pensjonen ved eksport til EØS-land. Tilleggspensjonen omregnes på grunnlag av egen opptjening. Hvis personen ikke har egen opptjent tilleggspensjon ytes det grunnpensjon og særtillegg etter den trygdetiden (faktisk og framtidig) som pensjonen er beregnet etter. Dette gjelder enten uførepensjonen er gitt etter reglene om forutgående medlemskap i § 12-2 første ledd eller tredje ledd.
For personer som har fått pensjon etter særreglene for flykninger i folketrygdloven, gjelder eksportforbudet i folketrygdloven § 12-3 fjerde ledd, også ved flytting til EØS-land. Slike ytelser faller utenfor EØS-reglene. Se rundskriv til folketrygdloven § 12-3.
12.4.3 - Eksport av grunnpensjon omregnet etter nordisk konvensjon om trygd
En del pensjoner er blitt omregnet etter tidligere nordisk konvensjon av 15. juni 1992 artikkel 27 nr. 4 som gjaldt fra 1. januar 1994 til 1. september 2004. En uførepensjonist som har fått garantitillegg som følge av en slik omregning og senere flytter til et annet nordisk land eller til et EØS - land utenfor Norden, beholder garantitillegget.
[Endret 11/14]
De medisinske vurderingene og vurderingen av inntektsevnen foretas etter det enkelte lands nasjonale lovgivning. Dette medfører at uførhet i ett land ikke nødvendigvis blir godkjent som tilsvarende uførhet i et annet land.
Norge er ikke bundet av bestemmelsen i artikkel 46 nr. 3 i forordning 883/2004 om felles kriterier for uføregrad. Det betyr at vi skal foreta vår vurdering av uføregraden etter vår lovgivning, uavhengig av andre lands avgjørelser.
Uførepensjon etter folketrygdloven beregnes på grunnlag av opptjeningstid, (trygdetid og poengopptjening). Når uførepensjon gis etter EØS-reglene, er det forordningens regler om pensjoner som skal anvendes. Se. henvisningen i 883/2004 artikkel 46 til forordningens kapittel 5 om alders- og etterlattepensjoner. Bestemmelsene om hvordan pensjonen skal beregnes står i artikkel 52, jf. artikkel 6 og 51. Prinsippet i forordningen er at det skal gis delpensjon fra hvert enkelt EØS-land hvor vedkommende har vært medlem i trygdeordning og opptjent rettigheter.
EØS-reglene om beregning av uførepensjon er behandlet i kapittel 3 i dette rundskrivet.
[Endret 11/14]
Disse reglene fremgår av artikkel 47 i 883/2004. De sikrer ny beregning av ytelsen fra de aktuelle land når uførheten blir forverret.
Hvis en person som mottar uføreytelser fra et eller flere land, skal ytelsene revurderes og beregnes etter reglene om pensjoner i forordningen kapittel 5, jf. artikkel 47 nr.1a). Dette vil gjelde for uførepensjon fra folketrygden.
Hvis en person bare har vært omfattet av type A-lovgivninger, og senere ikke har vært omfattet av lovgivningen i noe annet land, skal uføreytelsen fastsettes etter artikkel 44 nr. 2, som gjelder personer som utelukkende har vært omfattet av type A-lovgivning, jf. artikkel 47 nr. 1b). Denne bestemmelsen er ikke aktuell for Norge, fordi uførepensjon er en type B-lovgivning.
Den samlede ytelsen etter revurdering og omregning skal ikke være lavere enn det vedkommende mottok fra det land som tidligere var kompetent til å utbetale ytelsen. Hvis den samlede uføreytelsen blir lavere, skal det land som tidligere utbetalte ytelsen gi differansen som et tillegg, jf. artikkel 47 nr. 2.
Hvis en person etter å ha mottatt ytelser bare har vært medlem av trygdeordningen i det landet som yter uføreytelsen, skal dette landet revurdere saken, jf. artikkel 47 nr. 3.
Kort om portable dokumenter
NAV skal utstede såkalt portabelt dokument til bruker iht. art. 48 i 987/2009. Det portable dokumentet for uførepensjon heter P1. Det benyttes også for etterlattepensjon og alderspensjon. Den inneholder personopplysninger om vedkommende og en samlet oversikt over vedtakene som er gjort.. Hensikten med P1 er å gi personen en mulighet til å vurdere om pensjonen fra ett eller flere medlemsland er påvirket negativt av vedtak fattet av en eller flere institusjoner. Pensjonen kan være redusert som følge av annen inntekt eller andre ytelser, eller påvirket av regler om overlappende opptjeningsperioder
Følgende blanketter er aktuelle for uførepensjon:
P 2200 – Krav om uførepensjon (Tidligere E204)
P 3000 – Landspesifikk informasjon
P 4000 – Opplysninger om trygdetid
P 5000 – Forsikrings- /Bostedsperioder
P6000 – Melding om vedtak om pensjon
P7000 – Samlet melding om vedtak
P8000 – Forespørsel om tilleggsinformasjon
P9000 – Svar på forespørsel om tilleggsinformasjon
P10000 – Overføring av tilleggsinformasjon
P11000 – Forespørsel om pensjonsbeløp
P12000 – Informasjon om pensjonsbeløp
P13000 – Informasjon om tillegg til pensjon
Det er bare P2200 som er kun for uførepensjon, resten er felles for ytelser som alderpensjon og etterlattepensjon.
I tillegg har vi P1000 som behandler Perioder med omsorg for barn og de horisontale SED’er som kan være aktuelle. H001 gjelder forespørsel om ytterligere informasjon og H002 er svar på forespørsel om ytterligere informasjon. .
Veiledning til SEDene er gitt i vedlegg til dette rundskrivet.
12.9.1 - Generell kommentar
[Endret 10/14, 11/14]
Forordning 883/2004 og 987/2009 har en rekke bestemmelser som gjelder utveksling av opplysninger mellom landene, fremsettelse og behandling av krav om pensjoner og innhenting av medisinske opplysninger. Disse bestemmelsene er kommentert i dette rundskrivet kapittel 21 (45-21).
Et krav om en uførepensjon i et EØS-land er samtidig et krav om pensjon i andre EØS - land hvor vedkommende har vært medlem eller opptjent pensjonsrettigheter. Kravet skal behandles i alle de aktuelle landene.
Behandlingen av kravet koordineres av trygdeinstitusjonen i det landet søkeren bor, forutsatt at vedkommende har opptjent rettigheter i dette landet. I Norge er det NAV Internasjonalt som har denne koordineringsoppgaven i uføresaker. Krav fremsatt for NAV i Norge, skal derfor via NAV Internasjonalt sendes videre til andre berørte EØS-land, slik at det kan bringes på det rene hvilke pensjonsrettigheter vedkommende har der. Andre land skal ha underretning fra NAV Internasjonalt om Norges vedtak i uføresaken både ved innvilgelse, revurderinger og avslag.
Når det gis uførepensjon fra Norge kan det føre til at uførepensjon som allerede er gitt fra andre land blir endret.
Selv om det gis full uførepensjon etter full opptjening (40 års samlet trygdetid) fra Norge, kan søkeren i tillegg ha rett til uførepensjon fra andre EØS-land hvor han eller hun har opptjent rettigheter.
Det som kjennetegner en EØS-sak er at medlemmet har bodd og/eller arbeidet i et annet EØS-land og er EØS-borger. Det er imidlertid viktig å være oppmerksom på at nordisk konvensjon om trygd samt bilaterale avtaler Norge har inngått med EØS-land kan åpne for rettigheter også til statsborgere i tredjeland. I tillegg er det viktig å være oppmerksom på at andre EØS-land – både dem vi har slik trygdeavtale med og land vi ikke har slik avtale med, kan ha nasjonale regler som kan gi en person rett til ytelser selv om vedkommende er bosatt i Norge. I slike saker benyttes også SED til å oversende krav.
Når det gjelder rutiner og oppgavedelingen mellom NAV-kontor, NAV forvaltning og NAV Internasjonalt i EØS-saker vises det til gjeldende grensesnittrutiner.
12.9.2 - Oversendelse av krav til NAV Internasjonalt
[Endret 11/14]
Når NAV mottar krav om uførepensjon fra en person som har bodd eller arbeidet i et eller flere andre EØS- land, skal kopi av kravet med de aktuelle SEDer og nødvendig dokumentasjon sendes fra NAV forvaltning til NAV Internasjonalt. NAV Internasjonalt vil sende kravet videre til det/de andre EØS- landene, slik at kravet også kan bli behandlet der.
Kravet skal sendes til NAV Internasjonalt så raskt som mulig, slik at saksbehandlingen i andre land kan starte og foregå parallelt med saksbehandlingen i Norge.
Opphold i annet EØS-land på mindre enn ett år
Det er viktig å være oppmerksom på at SEDer skal fylles ut og sendes til NAV Internasjonalt i alle tilfeller der søkeren opplyser å ha bodd og/eller arbeidet i et annet EØS-land, selv om forholdet har vært kortvarig. Selv om landene iht. forordningen ikke er pålagt å tilstå pensjoner på grunnlag av opphold som har vart kortere enn 12 måneder, er det enkelte land som har nasjonal lovgivning som innebærer at pensjon kan tilstås på grunnlag av kortere perioder.
I enkelte, spesielle tilfeller kan det vurderes om det er tilstrekkelig å sende en forenklet forespørsel på SED P4000 og P5000 til NAV Internasjonalt, for eksempel der søker mener at han eller hun ikke har opptjent rettigheter i det andre landet. Det skal da fylles ut en P2200 og P4000 (i samarbeid med søker) og dette skal sammen med dokumentasjon på søkerens norske trygdetid og eventuelle arbeidsattester/annen dokumentasjon søkeren har på opphold i utlandet, samt kopi av den norske kravblanketten sendes til NAV Internasjonalt. Det må også sendes med et følgebrev der at NAV Internasjonalt bes om å undersøke om det kan foreligge rettigheter i det andre landet. En slik forenklet rutine bør bare brukes i tilfelle der det er svært korte opphold i det andre landet (mindre enn ett år). Har oppholdet vært av lengre varighet, bør saken sendes NAV Internasjonalt etter retningslinjene gitt nedenfor.
Saker der søkeren ikke ønsker at kravet sendes det andre landet
Det kan oppstå tilfeller der søkeren ikke ønsker å fremsette krav om pensjon i det andre landet. I slike saker skal NAV orientere søkeren om at kravet om uførepensjon fra folketrygden også er et krav om ytelse fra det andre landet, se artikkel 50 i forordning 883/2004, og at saken må sendes til NAV Internasjonalt. Dersom søkeren fremdeles ikke ønsker dette, skal de nødvendige SEDer fylles ut så langt det er mulig, og kravet sendes til NAV Internasjonalt sammen med en skriftlig bekreftelse fra søkeren om at vedkommende ikke ønsker å fremsette krav i det andre landet. NAV Internasjonalt vil så vurdere den videre behandlingen av saken.
I slike tilfeller kan det også vurderes om det er tilstrekkelig å sende en forenklet forespørsel på SED P2200 og P4000 til NAV Internasjonalt. Denne rutinen er beskrevet i avsnittet ovenfor om Opphold i annet EØS-land på mindre enn ett år.
Nødvendige opplysninger for behandling av krav i NAV Internasjonalt
Det er viktig at kravet om uførepensjon er godt dokumentert når det sendes til andre land.
NAV Internasjonalt må ha følgende opplysninger:
For å unngå forsinkelser i saksbehandlingen av EØS-saken, skal kravet oversendes til NAV Internasjonalt så raskt som mulig. Dersom vedtaket om uførepensjon ikke er fattet, ettersendes dette straks det foreligger.
Andre land kan ha andre vilkår for rett til uførepensjon og andre krav til dokumentasjon enn vi har. I noen tilfeller ber derfor andre land om tilleggsopplysninger gjennom NAV Internasjonalt. Andre nordiske land ber for eksempel av og til om en E 213 i tillegg til den norske legeerklæringen. Av hensyn til den samlede saksbehandlingstiden er det viktig at slike henvendelser besvares raskt av forvaltningsenheten.
Personer som ikke har vært medlem i folketrygden
Personer som bor i Norge, men ikke har vært medlem i trygden her, kan sette frem krav om uførepensjon fra andre EØS-land gjennom NAV i Norge. Kravet skal også i slike tilfeller oversendes fra forvaltningsenheten til NAV Internasjonalt. I disse tilfellene vedlegges SED P2200 og P4000, E 213 eller norsk legeerklæring, attester fra søkeren og annen relevant dokumentasjon som NAV har. NAV Internasjonalt videresender så kravet til institusjonen i det/de aktuelle EØS - land.
Dersom en slik person har uførepensjon fra et annet EØS-land og vil sette frem krav om forhøyelse av ytelsen på grunn av forverrelse, skal dette kravet settes frem overfor det land han/hun mottar uførepensjon fra. Kravet kan fremsettes gjennom NAV i Norge, og skal videresendes fra forvaltningsenheten til NAV Internasjonalt vedlagt dokumentasjon som nevnt i forrige avsnitt. Hvis kravet leveres ved personlig fremmøte, så skal NAV-kontoret sjekke utfyllingen av dokumentene før det sendes videre til forvaltningsenheten.
12.9.3 - Spesielt om medisinsk dokumentasjon og legeerklæringer
[Endret 11/14]
Legeerklæring ved krav om uførepensjon som skal sendes andre medlemsland, skal skrives på blankett E 213. I saker som bare vedrører nordiske land, er vanlig norsk legeerklæring tilstrekkelig.
For øvrig skal kopi av alle legeerklæringer, resultat av tester, prøver m.m. som foreligger i saken, sendes med til NAV Internasjonalt.
NAV Forvaltning er ansvarlig for å innhente legeerklæring på E 213.
Legeerklæring på EØS - blankett E 213 honoreres etter egen takst L 180.
Kravet kan ikke behandles i noe annet land før legeerklæringen foreligger. Det er derfor viktig at legeerklæring følger med kravet til NAV Internasjonalt. Manglende legeerklæringer på E 213 skal følges opp på samme måte som norske legeerklæringer. Legenes plikt til å avgi legeerklæringer gjelder også legeerklæring på denne blanketten. Se folketrygdloven § 21-4 og § 25-7.
12.9. 4 Omregning av uførepensjoner
[Endret 11/14]
Bestemmelser om omregning finnes i forordning 883/2004 artikkel 87. I nordiske saker kan det være aktuelt med omregning av pensjoner innvilget etter reglene i den nordiske konvensjonen som gjaldt før EØS-reglene trådte i kraft 1.januar 1994.
Ved krav om omregning i forhold til EØS-land utenfor Norden, skal det innhentes ny legeerklæring. I nordiske omregningssaker skal siste legeerklæring i den norske uføresaken ikke være mer enn et halvt år gammel ved oversendelse til NAV Internasjonalt. Hvis den er eldre, skal det innhentes ny legeerklæring med mindre sykdommen tilsier at dette er åpenbart unødvendig.
12.9.5 - Videre behandling av kravet
[Endret 11/14]
For personer som er bosatt i Norge, skal krav om uførepensjon så langt det er mulig avgjøres av NAV forvaltning i samsvar med den vedtaksmyndighet de har i uføresaker når det gjelder de spørsmål som skal behandles utelukkende etter folketrygdlovens regler. Vilkår for rett til og utmåling av uførepensjonen avgjøres helt ut etter folketrygdlovens regler, og det skal fastsettes uføretidspunkt, uføregrad og virkningstidspunkt. Forvaltningsenheten skal også vurdere om inngangsvilkårene i folketrygdloven §§ 12-2 er oppfylt.
Når forvaltningsenheten har avgjort om søkeren fyller vilkårene i folketrygdloven for uførepensjon, overføres saken til NAV Internasjonalt. Se nærmere om hva som skal følge med saken nedenfor. (Pensjonskravet skal være sendt NAV Internasjonalt tidligere, jf. punkt 12.9.2 og 12.9.3).
NAV Internasjonalt skal også ha melding dersom kravet om uførepensjon blir avslått.
Når folketrygdlovens vilkår om medlemskap er oppfylt
Dersom vilkårene i folketrygdloven § 12-2 samt de øvrige materielle vilkår er oppfylt, kan NAV forvaltning fatte et vedtak om foreløpig utbetaling Bestemmelsen om utbetaling av foreløpige ytelser står i forordning 587/2009 artikkel 50 nr.1.
Vær oppmerksom på at i nordiske saker kan en uførepensjon beregnet etter folketrygdlovens regler bli avkortet etter bestemmelsene i den nordiske konvensjonen artikkel 10.
Foreløpig vedtak
Inntil alle landene som er involvert i en EØS-sak har behandlet saken og NAV Internasjonalt har fattet endelig vedtak er NAV sitt vedtak altså foreløpig..
Når det gjelder uførepensjon er det viktig at følgende fremgår av det foreløpige vedtaket:
Endelig vedtak
[Endret 11/14]
Det er NAV Internasjonalt som fatter det endelige vedtaket om uførepensjon etter EØS-reglene, Nordisk konvensjon om trygd og andre avtaler vi har med EØS-land. Dette gjøres når alle berørte land har fattet sine vedtak.
Endelig vedtak iverksettes av NAV Internasjonalt, og det endelige vedtaksbrevet sendes fra NAV Internasjonalt til bruker, sammen med samlet melding om pensjonsvedtak.
Når folketrygdlovens vilkår om medlemskap ikke er oppfylt
Dersom folketrygdlovens inngangsvilkår (§§ 12-2) ikke er oppfylt og det på vedtakstidspunktet ikke er mottatt bekreftede opplysninger om forutgående trygdetid i annet avtaleland, kan det ikke innvilges en uførepensjon før dette er avklart. Dersom folketrygdlovens øvrige vilkår for å få uførepensjon er oppfylt skal NAV forvaltning fatte et ”betinget vedtak” i form av et foreløpig avslag på uførepensjon etter folketrygdloven § 12-2. Vedtaket skal inneholde følgende:
Det foreløpige avslaget sendes bruker med oppgave til NAV Internasjonalt.
Saken sammen med kopi av vedtaket sendes deretter til NAV Internasjonalt for videre behandling.
Dersom det ikke foreligger rett til foreløpige ytelser fra berørte land, kan NAV Internasjonalt fastsette et forskudd. Bestemmelsen om utbetaling av forskudd står i forordning 987/2009 artikkel 50 nr. 2.
12.9. 6 Forsørgingstillegg
[Endret 10/14, 11/14]
Forsørgingstillegg skal etter forordning 883/2004 art. 69 nr. 2 l beregnes som et tillegg til pensjonen etter bestemmelsene om pensjoner i kapittel 5. Se nærmere om beregningen i punkt 3.11 og 3.12 i kapittel 3 i dette rundskrivet.
NAV Forvaltning behandler krav om forsørgingstillegg, og vedtar hvorvidt retten foreligger. De tar stilling til spørsmål om husstandens inntekt, antall barn, barnets/barnas bosted osv. Når alle nasjonale vilkår for uførepensjon er oppfylt, iverksetter NAV Forvaltning foreløpig tillegg beregnet med foreløpig norsk trygdetid. Ved sluttbehandling beregner NAV Internasjonalt forsørgingstillegget inkludert utenlandsk inntekt i behovsprøvingen og med samlet trygdetid i alle EØS-land hvis det er aktuelt.
I tilfeller der vilkårene i folketrygdloven § 12-2 første ledd er oppfylt ved sammenlegging, iverksettes barnetillegg normalt ikke før NAV Internasjonalt har mottatt utenlandsk vedtak. NAV Forvaltning må ha behandlet ev krav om forsørgingstillegg i forkant, slik at det faktisk kan iverksettes ved sluttbehandling.
Alt vedlikehold i forbindelse med bl.a. aldersovergang, endringer i inntekt, familiesammensetning osv., foretas av NAV Forvaltning. Dette gjelder også når pensjonen er beregnet etter trygdeavtale. I slike tilfeller vil imidlertid NAV Internasjonalt kunne bistå ved behov.
12.9. 7 Tilbakekreving
[Tilføyd 10/14, endret 11/14]
Se rundskriv til Hovednr. 45 – kapittel 22 om utbetaling – inndrivelse/innkreving.
Årsaker til feilutbetaling |
Ansvarlig |
enhet |
NAV Internasjonalt |
NAV Forvaltning |
|
Trygdetidsendring på grunn av opplysninger fra utlandet (trygdetiden ble beregnet korrekt etter opplysninger tilgjengelig ved foreløpig beregning) |
x |
|
Pensjonen endres på grunn av avkortning i fremtidig trygdetid, jf. art. 10 i Nordisk konvensjon om trygd av 18.08.2003 |
x |
|
Forsørgertillegget reduseres eller faller bort på grunn av pensjonsinntekten fra utlandet eller/og på grunn av reduksjonen i trygdetid som har ført til et lavere beløp |
x |
|
Uriktige opplysninger om oppholdet i utlandet |
x |
|
Beregningsfeil eller saksbehandlingsfeil ved foreløpig vedtak |
Om NAV Int. har behandlet registreringsblankett, blir vi ansvarlig for behandling av tilbakekrevingssaken. NAV Int. kan også behandle tilbakekrevingssaken dersom pensjonen ble utbetalt for mye som følge av saksbehandlingsfeil ved registering av data i systemene. (f. eks. foreløpig pensjon er beregnet riktig, det foreløpige vedtaket inneholder riktig beregning og beløp, men pensjon ble likevel utbetalt feil). |
Om den foreløpige beregningen er gjort av NAV Forvaltning og de hadde alle opplysninger i saken for riktig beregning av trygdetid, blir NAV Forvaltning ansvarlig for behandling av tilbakekrevingssaken. NAV Forvaltning blir også ansvarlig for behandling av tilbakekrevingssaken dersom det ble fastsatt feil uføretidspunkt eller virkningstidspunkt. |
Ingen endring i trygdetid. Pensjonen reduseres på grunn av sivilstatusendring |
x |
|
Ingen endring i trygdetid. Forsørgingstillegget reduseres på grunn av på grunn av for høy samlet inntekt (inntekter fra Norge) eller tillegget opphører etter barnet fylte 18 år |
x |
|
Reduksjon i pensjonen/ forsørgingstillegget skyldes både opplysninger fra utlandet og inntekt fra Norge og utlandet |
x |
|
Ingen endringer i trygdetid Pensjonen reduseres på grunn av endringer i opptjeningsgrunnlaget |
x |
|
Reduksjon i pensjon både pga opplysninger fra utlandet og feil ved beregningen av foreløpig pensjon |
x |