Utarbeidet 26.08.2014 av Arbeids- og velferdsdirektoratet
Sist endret 27.10.2014 av Forretningsjuridisk seksjon, Økonomiavdelingen, jf overskriftene:
22.3.4 Forespørsel om varsel – forordning 987/2009 artikkel 77
22.3.5 Forespørsel om innkreving
En institusjon i et medlemsland kan søke om bistand fra en institusjon i et annet medlemsland for å inndrive en fordring.
Inndrivelse omfatter både tilbakekreving av feilutbetalinger og inndrivelse av andre fordringer som ikke direkte dekkes av begrepet «feilutbetaling» slik det normalt brukes i norsk rett.
Med «fordring» forstås alle fordringer i forbindelse med avgifter eller uberettigede/feilutbetalte ytelser, også renter, bøter, administrative sanksjoner og/eller andre gebyrer og omkostninger som er knyttet til fordringen, jf. artikkel 75 i forordning 987/2009 (gjennomføringsforordningen). Anvendelsesområdet er nærmere beskrevet i punkt 22.2 og 22.3.1.
Inndrivelse av fordringer er regulert i Avdeling IV Finansielle bestemmelser, kapittel III i forordning 987/2009 (gjennonføringsforordningen), jf. artikkel 84 i forordning 883/2004.
Inndrivelse skal primært skje ved motregning etter artikkel 72 - 74 i gjennomføringsforordningen. Motregning foregår ved at en institusjon som har en fordring – for eksempel har utbetalt en ytelse feilaktig – ber en institusjon i et annet land som skal betale en ytelse til den samme personen, om å holde beløpet tilbake i etterbetalinger eller i løpende ytelser. Den siste institusjonen skal følge reglene i sitt eget lovverk når den foretar tilbakeholdelse på samme måte som den ville ha gjort om den selv hadde foretatt den feilaktige utbetalingen. Det skyldige beløpet overføres deretter til den institusjon som i utgangspunktet hadde fordringen.
Saksflytene nr. 1 - 4 skal brukes ved motregning. Flyt 1 og 2 gjelder motregning når ytelser har vært utbetalt feilaktig, mens 3 og 4 gjelder der foreløpig utbetaling av ytelser/innkreving av avgifter har skjedd, og det senere blir konstatert at en institusjon i et annet land skulle har utbetalt ytelsene eller innkrevet avgiftene.
Når en fordring ikke kan inndrives helt eller delvis ved motregning, skal tilbakekreving skje i henhold til artikkel 75 - 85 i gjennomføringsforordningen. I slike tilfeller skal saksflytene 5 - 9 benyttes.
Innkreving skjer etter regler i lov av 29.april nr 20 2005 Lov om innkreving av underholdsbidrag mv. (bidragsinnkrevingsloven)
Som vedlegg til dette rundskrivet er det utarbeidet en SED-oversikt og en detaljert SED-veiledning med utfyllende informasjon om innholdet i SEDene og utfylling av SED. Det foreligger også forklaringsnoter til den enkelte SED. I dette rundskrivet gis det en generell sammenfatning og veiledning på innkrevingsområdet i henhold til forordning 987/2009, jf. forordning 883/2003. Vedleggene ligger her:
Vedlegg 1 til kapittel 22 - Hovednr. 45 - Oversikt over R-SED
Motregning er den primære måten å innkreve/inndrive fordringer på, jf. forordning 987/2009 artikkel 71. Motregning er regulert i artikkel 72 og 73 i gjennomføringsforordningen. Motregningsprosessen består av fire saksflyter. Disse er nærmere omtalt i punktene nedenfor.
Omfanget av motregning er det samme som definert i forordning 883/2004 artikkel 3, det vil si at økonomisk sosialhjelp faller utenfor, i motsetning til omfanget av recovery - innkreving. En fordring kan dermed ikke dekkes ved motregning med sosialhjelp som utbetales i et annet land. Denne tolkningen er det enighet om blant medlemslandene.
Det finnes imidlertid en særskilt regel vedrørende sosialhjelp som er mottatt i en medlemsstat i et tidsrom der mottakeren hadde rett til en ytelse i en annen medlemsstat. I slike tilfeller kan det landet som har utbetalt sosialhjelpen – dersom det etter sin lovgivning hadde kunnet kreve ytelsen tilbakebetalt – anmode det andre landet om trekke sosialhjelpsbeløpet fra i den ytelse som dette landet utbetaler.
 – forordning 987/2009 artikkel 72 nr. 1
NAV Forvaltning, NAV Internasjonalt og NAV Pensjon er saksbehandlende enhet, avhengig av type ytelse.
Saksflyt 1 gjelder for situasjoner der en institusjon i en stat oppdager at den feilaktig har utbetalt en pensjon eller en annen type ytelse til en person, og at en institusjon i et annet land utbetaler en ytelse til samme person.
En institusjon i land A som feilaktig har utbetalt et beløp, kan anmode en institusjon i land B – som betaler ut ytelser til samme person – om å motregne det feilaktig utbetalte beløp i de ytelser som utbetales fra B. Institusjonen i B skal motregne i samsvar med de regler som gjelder i land B, dvs. behandle anmodningen på samme måte som den ville ha gjort om det var den selv, eller en annen institusjon i B, som hadde foretatt den feilaktige utbetalingen. Det trukne eller tilbakeholdte beløpet skal deretter overføres til land A.
Institusjonene utveksler informasjon om tilgjengelige beløp og type ytelse hvor trekk er mulig etter deres nasjonale lovgivning.
– forordning 987/2009 artikkel 72 nr. 2
NAV Pensjon og NAV Internasjonalt er saksbehandlende enhet, avhengig av type ytelse.
Saksflyt 2 gjelder for situasjoner der en institusjon oppdager at den feilaktig/uberettiget har utbetalt en pensjon til en person, og at en institusjon i et annet land har etterbetalinger av pensjon til samme person. Den oppdagede feilutbetalingen skal være resultat av tilståelse eller revurdering av pensjon. Motregning kan bare skje i etterbetalingsbeløp. Her er det ikke et vilkår at motregning må være mulig etter landenes nasjonale lovgivning.
Det er altså her mulighet  for å inndrive feilutbetalt pensjon ved motregning i en utenlandsk etterbetaling uten å ta hensyn til adgangen til å kreve tilbake ette nasjonale regler.
Det er paralleller med saksflyt 1, som tillater motregning i etterbetalinger så vel som trekk i løpende utbetalinger uansett type ytelse.
Etter andre setning er det en frist på 2 måneder for å melde størrelsen på det feilutbetalte beløp.
Hvis fristen på 2 måneder er overskredet, utbetales etterbetalingen til pensjonisten.
Norges syn er at fristen ikke kan anses for å løpe før alle nødvendige opplysninger for å beregne det feilutbetalte beløpet foreligger. Refusjon må meldes innen 2 måneder med opplysninger om at vi må ha flere opplysninger for å beregne den endelige størrelsen på beløpet.
Hovedtrekk for flyt 2 er at:
-Â Â Â Â Â Â Flyten gjelder mellom pensjonsinstitusjoner
-Â Â Â Â Â Â Flyten gjelder for motregning av pensjonsytelser i etterbetalinger av pensjonsytelser.
For alle andre tilfeller av motregning i etterbetalinger eller trekk i løpende utbetalinger må SEDer i flyt 1 brukes.
– forordning 987/2009 artikkel 72 nr. 3
Refusjon for utbetalt sosialhjelp
Artikkel 72 nr. 3 hjemler adgang for en institusjon som utbetaler sosialhjelp til å kreve det utbetalte refundert i trygdeytelse vedkommende mottar i annen medlemsstat. I henhold til bestemmelsen kan refusjon skje både i løpende ytelser og etterbetalinger.
Bestemmelsen omfatter også ytelser til familiemedlemmer til personen, se andre ledd.
Det er et vilkår for refusjon at sosialtjenesten har refusjonsadgang etter egen intern lovgivning. I norsk rett er sosialtjenestens refusjonsadgang regulert i lov om sosiale tjenester i NAV § 26. Regelen gir kun hjemmel for å kreve refusjon i slike ytelser som er direkte nevnt i lovens bestemmelser og kun i etterbetalinger. Dette betyr at det ikke kan søkes refusjon i tilsvarende utenlandske ytelser og ikke i løpende ytelser.
På samme måte vil et krav om refusjon av sosialhjelp fra en annen medlemsstat vurderes i forhold til lov om sosiale tjenester i NAV § 26. Ytelsen det er aktuelt å trekke i, må gå til dekning av utlegg til samme formål og for samme periode som sosialhjelpen. Dette følger av siste ledd i artikkel 72 nr. 3. Det kan bare kreves refusjon i etterbetalinger, jf lov om sosiale tjenester i NAV § 26.
 – forordning 987/2009 artikkel 73 nr. 1
NAV Pensjon, NAV Internasjonalt og NAV Forvaltning er saksbehandlende enhet, avhengig av type ytelse.
Saksflyt 3 vil som oftest komme etter en horisontal flyt om avgjørelse av kompetanse, jf. forordning 987/2009 artikkel 6. En institusjon har utbetalt ytelser foreløpig i påvente av at det blir klarhet i eller enighet om det er denne eller en annen institusjon som er den rette (kompetente) til å utbetale slike ytelser.
Etter at kompetansespørsmålet er avgjort, kan en institusjon som har foretatt den foreløpige utbetalingen, kreve at den kompetente institusjonen refunderer det beløp som et utbetalt.
I slike tilfeller er det viktig å overholde tremånedersfristen. Man skal be om refusjon innen tre måneder fra datoen da det ble fastslått hvilken lovgivning som skal komme til anvendelse eller hvilken institusjon som er den kompetente til å utbetale ytelser.
 – forordning 987/2009 artikkel 73 nr. 2
Denne saksflyten er lik flyt 3. Hovedforskjellen er at den gjelder foreløpig betalte avgifter. Flyten vil normalt komme etter en horisontal flyt om avgjørelse av kompetanse.
Inntil noe annet er bestemt eller avtalt, er det NAV Internasjonalt som håndterer denne flyten.
– forordning 883/2004 artikkel 84 og forordning 987/2009 artikkel 79
NAVI er saksbehandlende enhet.
Det følger av artikkel 84 nr. 1 i forordning 883/2004 at innkreving av avgifter til en institusjon og tilbakekreving av feilutbetalte ytelser som er utbetalt av en institusjon i et medlemsland, kan foretas i et annet medlemsland etter de prosedyrer og med de garantier og fordeler som gjelder for innkreving av avgifter og for tilbakekreving som gjelder i det landet der beløpet innkreves.
Videre fremgår det av bestemmelsens nr. 2 at rettskraftige avgjørelser om innkreving av avgifter eller feilutbetalte ytelser som er fattet av rettslige eller administrative myndigheter i et medlemsland, skal anerkjennes og fullbyrdes i et annet medlemsland innenfor de rammer og etter de prosedyrer som gjelder i det landet der fordringen skal inndrives.
I den grad det er nødvendig etter lovgivningen i det landet der fordringen skal innkreves, skal en rettskraftig avgjørelse fra et annet medlemsland erklæres rettskraftig i det førstnevnte landet. Nærmere bestemmelser om gjennomføringen av artikkel 84 i forordning 883/2004 er gitt i gjennomføringsforordningen.
I henhold til gjennomføringsforordningens artikkel 79 nr. 1 skal dokumenter som hjemler håndheving av fordringen, anerkjennes direkte av det forespurte landet og automatisk behandles som et dokument som hjemler håndheving av en fordring.
Dokumenter som hjemler håndheving av en fordring, kan, når det er hensiktsmessig og i samsvar med bestemmelsene i det forespurte landets lovgivning, godtas som, anerkjennes som, suppleres med eller erstattes med et dokument som gir rett til håndheving i dette landet, jf. artikkel 79 nr. 2 første ledd. Det forespurte landet har tre måneder på seg til å fullføre denne prosessen. Dersom fristen oversittes skal det andre landet informeres om grunnen til dette.
I forordning 987/2009 brukes inndrivelse/innkreving både om motregningen og om innkrevingsprosessen som er regulert i forordningens artikkel 75 - 85.
Bare når fordringen ikke kan inndrives ved hjelp av motregning, skal innkreving skje etter prosedyren i artikkel 75 - 85. I tilfeller der man bare har klart å inndrive deler av fordringen ved motregning, kan man søke å innkreve det resterende beløp ved å benytte sakslytene 5 - 9.
 Innkreving skjer etter reglene i bidragsinnkrevingsloven § 1, 2. punktum. Det presiseres at anvendelsesområdet for bidragsinnkrevingsloven også skal gjelde innkreving etter EØS- forordninger
Det kan også være at man ikke har kunnet inndrive noe av gjelden ved motregning. Også da kan innkreving ved bruk av flytene 5 – 9 foretas. Det viktige er at motregning er blitt forsøkt først.
I Den administrative kommisjon for koordinering av trygdeordninger er medlemslandene blitt enige om at fordringer på beløp under € 350 som hovedregel ikke skal søkes innkrevet i et annet medlemsland. Det er åpnet for at landene seg imellom avtaler andre minimumsgrenser, men fra norsk side er det ikke inngått noen slike avtaler.
Forordningens bestemmelser om innkreving er noe annerledes enn bestemmelsene i de tidligere forordningene. Forståelsen av bestemmelsene og anvendelsen av dem er derfor ennå ikke helt omforent blant medlemslandene. Rundskrivet her vil bli oppdatert i tråd med utviklingen av regelforståelse og praksis på området.
Omfanget av bestemmelsene om innkreving er noe videre enn omfanget av bestemmelsene om motregning. Dette er fastslått av Den administrative kommisjon for koordinering av trygdeordninger. «Fordring» er definert i artikkel 75 i forordning 987/2009 og omfatter også fordringer knyttet til ytelser som ikke er nevnt i forordning 883/2004. Økonomisk sosialhjelp (social assistance benefits) er eksempelvis omfattet av bestemmelsene om innkreving etter artikkel 75 - 85, men ikke av bestemmelsene om motregning.
Før en institusjon ber om bistand til å kreve inn en fordring, kan den ha behov for informasjon. Saksflyt 5 brukes i slike tilfeller. Denne flyten kan bare brukes for krav/fordringer som allerede er etablert og hvor beløpet er klart. Det vises til artikkel 76 nr. 1 der det heter «…For å kunne innhente slike opplysninger skal den anmodede part utøve sine fullmakter i henhold til lover og forskrifter om innkreving av tilsvarende fordringer i sin egen medlemsstat…».
Uttrykket «tilsvarende fordringer» skal tolkes utvidende, det vil si som fordringer innenfor rammen for en spesifikk trygdesektor, ikke som en fordring knyttet til en spesifikk trygdeytelse.
En institusjon i et medlemsland kan bare avslå å gi informasjon hvis den ville ha avslått en tilsvarende innenlandsk forespørsel. Det understrekes at et godt samarbeid mellom medlemslandene skal ligge til grunn for bruk av bestemmelsene.
Det kan oppstå en situasjon der lovgivningen i det forespørrende land krever at et tvangsgrunnlag, vedtak eller en avgjørelse meddeles den aktuelle mottakeren før kravet kan fullbyrdes. Saksflyt 6 gir mulighet til å be en institusjon i et annet medlemsland om å varsle skyldneren om rettsavgjørelse, vedtak eller andre dokumenter vedrørende krav og/eller inndrivelse av krav.
Institusjonen i det forespurte landet skal i slike tilfeller følge sine nasjonale regler for tilsvarende varsler.
Verken NAVI eller NAV Internasjonalt har myndighet til å forkynne utenlandske dokumenter i Norge. Slike anmodninger må derfor videresendes en av de instansene som er gitt myndighet til det etter domstolloven. I denne type saken vil Namsmannen kunne være aktuell instans. Ved oversendelse dit bør det vises til anmodningen om forkynning, art 77 i forordningen og domstolloven § 163a.
– forordning 987/2009 artikkel 75, 78, 79, 80, 81 nr. 2, 82, 83, 84 eller 90
NAVI er saksbehandlende enhet.
Saksflyt 7 brukes i situasjoner der en institusjon i et medlemsland trenger bistand fra en institusjon i et annet land til å inndrive fordring/krav eller iverksette forebyggende tiltak for å sikre kravet, for eksempel ved å ta arrest i skyldnerens eiendeler.
NAVI skal utarbeide rutine for innkrevingen.
SED-veiledningen og forklarende noter må følges ved utfylling av SED. Disse inneholder detaljert informasjon om hvilke opplysninger som skal gis og hvordan man fyller ut SEDene.
Det er viktig å være oppmerksom på tremånedersfristen i forordning 987/2009 artikkel 79 nr. 2. Innen tre måneder etter at forespørsel om innkreving ble sendt, skal medlemsstatene gjøre alt for at dokumenter som hjemler tvangsfullbyrdelse/innkreving blir akseptert, anerkjent, supplert eller erstattet.
I de tilfeller en R-SED er å anse som en «begjæring om inndrivelse» slik kravet er i foreldelsesloven § 17 nr 3 vil det innebære avbrudd av foreldelsesfristen.
Ved beregning av beløpets størrelse skal valutaen i det land som anmoder om motregning eller inndrivelse benyttes. Det er Den Europeiske Sentralbankens (ECB) referansekurser for datoen da anmodningen ble sendt som skal benyttes, jf. forordning 987/2009 artikkel 90. Kursene kunngjøres daglig på bankens internettsider (www.ecb.int). Banken har også en valutakalkulator der den aktuelle omregningsdato kan legges inn (http://sdw.ecb.europa.eu/curConverter.do).
Â
Â
Â