Utarbeidet av Arbeids- og velferdsdirektoratet, Fagstab Ytelser 01.01.2011
Paragrafen gir regler om trygdetid for fastsettelse av garantipensjon og får virkning for alle som skal ha beregnet alderspensjonen sin helt eller delvis etter kapittel 20, dvs. alle som er født fra og med 1954. I fjerde ledd gis det bestemmelser om eksport av garantipensjon.
§ 20-10 må ses i sammenheng med bestemmelsene i § 20-9 om garantipensjonssatser og § 20-11 om garantipensjon som beholdning.
Garantipensjonen er grunnsikringen i regelverket for alderspensjon etter bestemmelsene i kapittel 20, og gis til personer med ingen eller lav opptjening av inntektspensjon.
For full garantipensjon kreves 40 års trygdetid. Trygdetid kan opptjenes fra og med fylte 16 år til og med det året man fyller 66 år. Dersom man ikke har full trygdetid på uttakstidspunktet, kan trygdetid medregnes etter uttak av alderspensjon. Garantipensjonen kan derfor øke etter at man har tatt ut alderspensjon.
Første ledd slår fast at garantipensjon fastsettes på grunnlag av trygdetid. Reglene om trygdetid er en videreføring av reglene i § 3-5 andre ledd første punktum og sjette ledd. Som trygdetid regnes tidsrom da en person fra fylte 16 år til og med det året han eller hun fylte 66 år har vært medlem av trygden med rett til ytelser etter pensjonskapitlene. For å være medlem av trygden er hovedregelen at man skal være bosatt i Norge eller være arbeidstaker her. Enkelte grupper kan også være medlem under opphold i utlandet, og enkelte grupper er unntatt fra å være medlem selv om de bor i Norge. Se kapittel 2 om medlemskap.
For personer som er født i 1954 eller senere betyr dette at trygdetid for garantipensjon regnes fra og med fylte 16 år, eventuelt fra tidspunktet vedkommende kom til Norge, og til og med det siste året det foreligger skattelikning for før uttak av pensjon. Det gis ikke trygdetid utover det året man fyller 66 år. Det er således kun faktiske medlemsperioder som skal regnes med.
Når samlet trygdetid utgjør minst tre år, avrundes trygdetiden til nærmeste hele år.
Uttak av alderspensjon påvirker ikke opptjeningen av trygdetid. En person som tar ut hel eller gradert alderspensjon fra 62 år, kan dermed fortsatt opptjene trygdetid fram til og med det året han eller hun fyller 66 år. Trygdetid som opptjenes etter uttak godskrives årlig med virkning fra januar året etter at skattelikningen foreligger. Dersom man har tatt ut 100 prosent pensjon, omregnes pensjonen med ny trygdetid. Dersom man har tatt ut gradert pensjon, legges opptjeningen som er basert på den nye trygdetiden til garantipensjonsbeholdningen, se § 20-17 tredje og fjerde ledd.
For inntektspensjon er den nedre aldersgrensen for opptjening 13 år og den øvre grensen 75 år for inntekt opptjent i 2010 eller senere, se § 20-5 og § 3-15. Opptjening av inntektspensjon har ingen direkte sammenheng med retten til garantipensjon. Inntektspensjonen er den primære ytelsen som baseres på pensjonsopptjening gjennom hele livet. Garantipensjonen er en subsidiær ytelse og kommer bare til utbetaling dersom inntektspensjonen er lav eller det ikke er opptjent inntektspensjon.
I kapittel 19, jf. kapittel 3, er det en nær sammenheng mellom tilleggspensjon og grunnpensjon ved at opptjente pensjonspoeng også gir rett til trygdetid og at det alltid utbetales grunnpensjon i tillegg til tilleggspensjonen. Dette innebærer at for overgangskullene (født 1954-1962) vil trygdetiden opptjent etter kapittel 19 kunne bli høyere enn trygdetiden opptjent etter kapittel 20.
Det kreves minst tre års trygdetid for å få rett til garantipensjon. Dette tilsvarer reglene i § 19-2 om krav til forutgående trygdetid for rett til alderspensjon.
Trygdeavtaler med andre land kan gi rett til pensjon selv om vilkåret om forutgående trygdetid i folketrygdloven ikke er oppfylt. Mange av trygdeavtalene har bestemmelser om medregning av medlemstid i avtalelandet etter dette landets lovgivning for å fylle vilkåret om forutgående trygdetid. Slike regler finnes i EØS-avtalens trygdedel, i Nordisk konvensjon om trygd og i en rekke andre trygdeavtaler.
Trygdeavtaler kan også ha betydning for hvilket lands trygdelovgivning en person er omfattet av. Dette kan føre til fravik fra folketrygdlovens regler om medlemskap.
Se trygdeavtalene og rundskrivene til disse.
For å få full garantipensjon kreves 40 års trygdetid. Er trygdetiden mindre enn 40 år, blir garantipensjonen redusert forholdsmessig. Dette tilsvarer reglene i § 3-2 andre ledd.
Nærmere om beregning og avrunding av trygdetid:
Hvis en person har mindre enn 40 års trygdetid, skal all faktisk trygdetid legges sammen i hele år og måneder og deretter resterende dager. Er det flere trygdetidsperioder, legges resterende dager sammen. Det regnes da med 30 dager = 1 måned.
Dersom summen av trygdetidsperiodene utgjør minst tre år, fastsettes trygdetiden ved avrunding opp eller ned til nærmeste hele år, jf. § 20-10 første ledd fjerde punktum. Avrundingen skal altså gjøres etter vanlige avrundingsregler. Dvs. at 0,50 år eller mer (altså 6 måneder eller mer) rundes opp til nærmeste hele år. 0,49 år eller mindre (altså 5,9 måneder eller mindre) rundes ned til nærmeste hele år.
Eksempel 1 – Avrunding av trygdetid i alderpensjon
En alderspensjonist har en trygdetid på 9 år, 5 måneder og 22 dager. Dette rundes ned til 9 år som brukes i beregningen.
Eksempel 2- Beregning av faktisk trygdetid for alderspensjon
En person er født 2. mai 1963 og ønsker å ta ut alderspensjon i form av garantipensjon ved fylte 67 år i 2030. Skattelikningen for 2029 foreligger ikke på uttakstidspunktet. Han kom til Norge 17. november 1990. Trygdetiden hans ved uttak av alderspensjon blir fra og med 17. november 1990 til og med 31. desember 2028, dvs. 38 år, 1 måned og 15 dager som rundes ned til 38 år. Trygdetiden for 2029 blir medregnet fra 1. januar 2031.
Eksempel 3 – Beregning av faktisk trygdetid for alderspensjon
En person født 5. april 1954 kommer til Norge 5. juni 2011. Han tar ut alderspensjon fra måneden etter at han fyller 67 år, det vil si fra 1. mai 2021. Skattelikningen for 2020 foreligger ikke på uttakstidspunktet. Trygdetiden ved uttak av alderspensjon etter kapittel 20 blir følgende:
Fra og med 5.6.2011 til og med 31.12.2019 (65. året) = 8 år, 6 måneder og 27 dager.
Trygdetiden avrundes til 9 år (8 år, 6 måneder og 27 dager forhøyes til 9 år). Garantipensjonen blir 9/40 av full garantipensjon. Fra 1. januar 2022 blir trygdetiden for 2020 (66. året) regnet med, og garantipensjonen vil utgjøre 10/40 av full garantipensjon.
Dersom personen ovenfor kommer til Norge en måned senere, 5. juli 2011, vil trygdetiden bli følgende:
Fra og med 5.7.2011 til og med 31.12.2019 (65. året) = 8 år, 5 måneder og 27 dager.
Trygdetiden blir da blitt avrundet til 8 år (8 år, 5 måneder og 27 dager rundes ned til 8 år). Garantipensjonen blir beregnet som 8/40 av full garantipensjon.
Eksempel 4 - Beregning av faktisk trygdetid for alderspensjon
En person født 15. mai 1954 flyttet til utlandet 5. juni 1978, og kom tilbake til Norge 1. august 2019. Han velger å ta ut alderspensjon ved 69 år i form av garantipensjon fra 1. juni 2023. Trygdetiden beregnes slik:
Fra og med 15.5.1970 (16 år) til og med 5.6.1978 = 8 år 0 md 22 dg
Fra og med 1.8.2019 til og med 31.12.2020 (66. året) = 1 år 5 md 0 dg
9 år 5 md 22 dg
Trygdetiden avrundes til 9 år.
Dersom han i stedet hadde flyttet til utlandet 16. juni 1978:
Fra og med 15.5.1970 til og med 16.6.1978 = 8 år 1 md 2 dg
Fra og med 1.8.2019 til og med 31.12.2020= 1 år 5 md 0 dg
9 år 6 md 2 dg
Trygdetiden avrundes her til 10 år.
Eksempel 5 - Beregning av faktisk trygdetid for alderspensjon
En person født 4. april 1963 i Norge har bodd i utlandet flere perioder i sitt voksne liv. Skattelikningen for 2029 foreligger ikke på uttakstidspunktet. Da han tar ut alderspensjon ved 67 år i 2030 ble trygdetiden beregnet som følger:
År etter fylte 16 år med trygdetid i Norge.
Fra og med 4.4.1979 til og med 15.6.1990 = 11 år 2 md 12 dg
Fra og med 5.5.2000 til og med 31.12.2003 = 3 år 7 md 27 dg
Fra og med 14.3.2006 til og med 8.9.2013 = 7 år 5 md 26 dg
Fra og med 15.2.2018 til og med 31.12.2028 (65. året) = 10 år 10 md 17 dg
31 år 24 md 82 dg
1 måned = 30 dager.
82 dager blir 2 måneder og 22 dager.
Trygdetid: 33 år, 2 måneder og 22 dager som avrundes til 33 år.
Eksempel 6 – beregning av faktisk trygdetid for alderspensjon
En person er født 5. januar 1958 i Norge og har bodd i utlandet i perioden fra 4. desember 1987 til og med 1. januar 1995. Vedkommende tar ut alderspensjon ved 68 år fra 2026. Trygdetiden blir følgende:
Fra og med 5.1.1974 til og med 4.12.1987 = 13 år 10 md 30 dg (13 år 11 md)
Fra og med 1.1.1995 til og med 31.12.2024 (66. året) = 30 år
44 år
Trygdetiden blir 40 år (full trygdetid).
Eksempel 7 – Beregning av faktisk trygdetid for alderspensjon
En person født 5. april 1954 kom til Norge 5. juni 2001. Han søker om 100 % alderspensjon fra fylte 65 år, det vil si fra 1. mai 2019. Skattelikningen for årene til og med 2017 foreligger på uttakstidspunktet. Trygdetiden blir følgende:
Fra og med 5.6.2001 til og med 31.12.2017 (63. året) = 16 år, 6 måneder og 27 dager.
Trygdetiden avrundes til 17 år (16 år, 6 måneder og 27 dager forhøyes til 17 år). Garantipensjonen blir 17/40 av full garantipensjon.
Personen fortsetter å tjene opp trygdetid frem til og med det 66. året. Pensjonen vil etter uttak omregnes årlig til og med 2020 for trygdetid som godskrives pr. 1 januar 2022.
Dersom den samme personen tar ut 50 % alderspensjon i stedet for 100 %, vil videre opptjening av trygdetid gå inn i garantipensjonsbeholdningen og komme til utbetaling ved endring eller oppdatering av uttaksgrad.
Trygdetid medregnes fra utløpet av det året ligningen for det aktuelle året er ferdig.
Det går fram av § 20-14 at inntektspensjonen skal fastsettes på grunnlag av pensjonsbeholdningen slik denne er på det tidspunktet pensjonen blir tatt ut. For at garantipensjonen ikke skal bli beregnet på grunnlag av en lengre opptjeningsperiode enn inntektspensjonen skal garantipensjonen fastsettes på grunnlag av trygdetid til og med det kalenderåret som sist er liknet ferdig på det tidspunktet pensjonen blir tatt ut. Denne opptjeningen blir godskrevet med virkning pr 1. januar for året etter at skattelikningen foreligger.
En person som defineres som flyktning i henhold til § 1-7 og som er medlem i trygden, får etter tredje ledd full garantipensjon uten hensyn til bestemmelsene om trygdetid i første og andre ledd. Dette innebærer at en flyktning vil få full garantipensjon uavhengig av hvor lenge han eller hun har bodd i Norge. Hvis medlemskapet opphører, for eksempel ved flytting til utlandet, faller retten til å få garantipensjon etter reglene for flyktning bort, se fjerde ledd. Trygdetiden skal i slike tilfeller beregnes etter reglene i første og andre ledd.
Dette er en videreføring av bestemmelsen for grunnpensjon i § 3-2 sjette ledd og § 19-3 fjerde ledd.
Flyktninger som flytter til utlandet vil normalt miste sin status som flyktning og senere eventuelt bare få oppholdstillatelse på humanitært grunnlag hvis de vender tilbake til Norge. Det er da ikke aktuelt å gi alderspensjon etter særregler for flyktninger.
I § 20-10 femte ledd gis det regler om eksport av garantipensjon. Utgangspunktet er at garantipensjon bare gis til personer som er medlem i trygden. Dersom vedkommende har minst 20 års samlet trygdetid som er benyttet i beregningen av pensjonen kan garantipensjon likevel utbetales til utlandet. Garantipensjon til flyktning beregnet etter regelen i fjerde ledd beholdes bare så lenge vedkommende er medlem i trygden, se kommentaren til fjerdeledd.
Det er ikke krav til fortsatt medlemskap eller eksportvilkår for rett til inntektspensjon i loven. Inntektspensjon skal derfor alltid kunne utbetales til utlandet.
Det er noen ulikheter i reglene for eksport av garantipensjon etter kapittel 20 og grunnpensjon etter kapittel 19, se nedenfor under eksport av pensjon for overgangskullene.
For en person med over 20 års trygdetid og med rett til både garantipensjon og inntektspensjon skal begge deler kunne utbetales ved flytting til utlandet.
Pensjonen reguleres i tråd med vanlige regler for regulering av pensjon under utbetaling, se § 20-18.
Dersom en person har mindre enn 20 års trygdetid, vil garantipensjonen opphøre ved utflytting. I slike tilfeller skal inntektspensjonen og garantipensjonen reguleres etter § 20-18 andre ledd, men garantipensjonen skal ikke komme til utbetaling. Garantipensjonen skal fortsatt beregnes med personens faktiske trygdetid og med samme uttaksgrad som inntektspensjonen (pensjonen beregnes med en samlet grad). Det er med andre ord ikke aktuelt å sette ned uttaksgraden på garantipensjonen til 0 prosent på grunn av flyttingen. Endring av grad vil bare være aktuelt hvis bruker søker om endring av uttaksgrad, eller ønsker å stanse hele pensjonen.
Dersom det utbetales gradert pensjon, skal beholdningen (både pensjonsbeholdning og garantipensjonsbeholdning) reguleres i tråd med vanlige regler for regulering av beholdning, se § 20-18 første ledd.
Hvis en person kun har rett til garantipensjon, men ikke har 20 års trygdetid, vil pensjonen bli stoppet ved flytting til utlandet. Også i slike tilfeller vil garantipensjonen, som ikke kommer til utbetaling, bli regulert etter § 20-18 andre ledd. Det vil da lønne seg for vedkommende å stanse pensjonen, slik at pensjonen gjøres om til garantipensjonsbeholdning fram til vedkommende eventuelt flytter tilbake til Norge og igjen har rett til garantipensjon.
Eksempel – Eksport av pensjon etter kapittel 20:
Turid er født i 1964 og har utbetalt garantipensjon på grunnlag av 17 års trygdetid. Hun har også inntektspensjon. Turid vil ikke kunne få eksportert garantipensjonen sin, men inntektspensjonen vil hun få utbetalt uavhengig av hvor hun er bosatt.
Eksport av pensjon for overgangskullene
Når det gjelder kullene 1954-1962, skal retten til eksport vurderes fullt ut etter både kapittel 19 og 20. Deretter beregnes pensjon til utbetaling etter de andeler som følger av § 19-15 og § 20-19.
Inntektspensjon kan alltid utbetales i utlandet. Det samme gjelder tilleggspensjon, jf. § 19-3.
Når det gjelder grunnpensjon og garantipensjon har kapittel 19 og 20 ulike vilkår for eksport av pensjon. I kapittel 20 er det et vilkår om 20 års trygdetid for rett til eksport. I kapittel 19 er det et vilkår om 20 års botid, jf § 3-5 åttende ledd.
§ 19-3 gir også adgang til eksport av en forholdsmessig andel av grunnpensjon sammen med tilleggspensjon, selv om vedkommende ikke har 20 års botid.