Utarbeidet av Rikstrygdeverket, Familiekontoret, 1.5.1997
Sist endret 20.11.2009 av NAV Drift og utvikling, Pensjon og ytelser jf overskriftene:
Spesielt om utenlandsk separasjon
Spesielt om når partene bor sammen i en periode i separasjonstiden
§ 15-4 Andre ledd bokstav d
Denne bestemmelsen slår fast at retten til stønad er avhengig av en bestemt sivilstatus. Det vises til lovens § 1-5. Man må enten være ugift, separert eller skilt. Den som ikke er eller har vært gift, har sivilstatus ugift. For å få sivilstatus skilt eller separert, må det foreligge en formell skilsmisse eller separasjon. Skilsmisse og lovformelig separasjon gis ved bevilling av fylkesmannen eller ved dom/kjennelse av domstolen. Midlertidig avgjørelse om separasjon etter ekteskapslovens § 92 gis av retten ved kjennelse. Den som søker stønad må dokumentere sin sivilstatus.
Registrert partnerskap (lov 30. april 1993 nr. 40) er likestilt med ekteskap og oppløses på samme måte som ekteskap.
I praksis er det lagt til grunn at utenlandsk skilsmisse må anerkjennes av fylkesmannen etter lov 2. juni 1978 nr. 38 for at vilkåret om sivilstatus “skilt” skal anses oppfylt.
Det er ikke anledning til å dekke utgifter i forbindelse med slik anerkjennelse over folketrygdens budsjett.
Ifølge den Nordiske familierettskonvensjonen av 6. februar 1931 mellom Danmark, Finland, Island, Norge og Sverige, behøver ikke nordiske skilsmisser mellom nordiske statsborgere anerkjennelse av fylkesmannen.
[Endret 11/09]
Separasjonsinstituttet forekommer i få land. Dersom forsørgeren hevder å være separert i et annet land, kan det derfor som hovedregel legges til grunn at det ikke dreier seg om en separasjon som kan likestilles med norsk separasjon. Forsørgeren anses da som gift. Vedkommende har, på visse vilkår, jf. ekteskapsloven § 30 b, anledning til å reise sak om separasjon eller skilsmisse i Norge.
Dersom forsørgeren fastholder at den utenlandske separasjonen må likestilles med den norske, har vedkommende anledning til å få vurdert separasjonsdokumentet av fylkesmannen. Det er heller ikke her anledning til å dekke utgifter i forbindelse med slik anerkjennelse over folketrygdens budsjett.
Dansk separasjon anses likestilt med norsk separasjon og kan derfor uten videre legges til grunn.
Etter begjæring om skilsmisse i Sverige, blir det utferdiget et dokument “Meddelande om betänketid”, hvor det fremgår at partene må ha en betenkningstid på seks måneder fra utstedelsen av dokumentet før skilsmisse kan begjæres. Hvis det ikke er begjært skilsmisse innen 12 måneder, blir partene igjen å anse som gift.
“Meddelande om betänketid” anses likestilt med norsk midlertidig avgjørelse om separasjon (se nedenfor), for tiden fra dokumentet er utstedt og inntil partene etter det som er sagt ovenfor blir å anse som skilt eller gift. Stønadssaken må derfor følges opp slik at det kan bringes på det rene hvorvidt vilkåret om sivilstatus fremdeles er oppfylt.
Etter den svenske ordningen er det ikke noe krav om at partene skal leve adskilt i “betänketiden” for at det skal kunne gis skilsmisse. Det er imidlertid et vilkår for å få stønad etter kapittel 15 at partene ikke lever sammen i den aktuelle perioden.
Ekteskapslovens § 92 første ledd lyder slik:
“Etter begjæring av en ektefelle kan retten ved kjennelse treffe midlertidig avgjørelse om separasjon, rett til bidrag eller bruksrett til bolig eller vanlig innbo i det felles hjemmet. Før separasjon er krevd eller søksmål om skilsmisse er reist, kan midlertidig avgjørelse bare treffes dersom særlige grunner taler for det. Når ikke annet er bestemt, gjelder en midlertidig avgjørelse fram til spørsmål om separasjon, bidrag eller bruksrett er rettskraftig avgjort.”
Midlertidig avgjørelse om separasjon etter ekteskapslovens § 92 gir stønadsrett på samme måte som separasjon gitt ved bevilling eller dom.
Denne type avgjørelse tas av retten i visse tilfeller enten mens sak verserer eller uten at sak er reist. Avgjørelsen er som navnet sier midlertidig og stønadssaken må derfor følges opp slik at det kan bringes på det rene hvorvidt vilkåret om sivilstatus fremdeles er til stede.
I tilfeller der sak om skilsmisse/separasjon er reist kan resultatet av saken bli at det enten gis eller ikke gis ordinær formell separasjon. Partene kan dessuten alltid frafalle saken underveis. Dersom det gis formell separasjon, vil vilkåret om sivilstatus fremdeles være oppfylt. I de to andre tilfellene vil søkeren igjen bli å anse som gift. Vilkåret om sivilstatus er dermed ikke oppfylt.
Dersom den midlertidige avgjørelsen om separasjon er truffet uten at sak er reist, vil dommeren ha satt en frist for å reise sak. Dersom forsørgeren ikke reiser sak innen fristens utløp, vil den midlertidige avgjørelsen om separasjon falle bort. Det samme er tilfelle hvis det er reist sak innen fristens utløp, men saken frafalles før avgjørelse foreligger. I begge tilfeller vil vilkåret om sivilstatus ikke være oppfylt.
[Endret 11/09]
Det forekommer at ektefeller ikke flytter fra hverandre straks separasjonsbevillingen er gitt. I andre tilfeller flytter separerte sammen igjen for så å flytte fra hverandre etter en tid.
I begge tilfeller er det klart at stønadsrett ikke foreligger så lenge partene bor i samme hus eller leilighet, se kommentarene til § 15-5.
Etter at partene har flyttet fra hverandre, oppstår imidlertid spørsmålet om separasjonen nå er gyldig (om partene er separert). Det gjøres oppmerksom på at separasjonsvirkningene ikke nødvendigvis faller bort selv om forholdet rammes av folketrygdlovens § 15-5 tredje ledd med tilhørende forskrift. En separasjon vil fremdeles være gyldig selv om partene bor i samme hus, hvis de bor i adskilte deler av huset.
Erfaringen viser at fylkesmennene ikke vil ta stilling til om separasjonen er gyldig før det blir reist spørsmål om skilsmisse.
NAV forvaltning må imidlertid ta stilling til om en søker skal anses som gift eller separert. I denne sammenheng er følgende lagt til grunn i praksis:
Ovenstående retningslinjer er bygget på fremstillingen av gjeldende rett i NOU 1986:2. Innstilling til ny ekteskapslov Del 1. Det er likevel lagt noe videre rammer for å anse en separasjon som gyldig. Det vises til at trygdemyndighetene bare skal vurdere separasjonsspørsmålet i forhold til stønadsretten.
[Tilføyd 2/06]
For å ha rett til stønad til enslig mor eller far, må forsørgeren som nevnt under kommentarene til § 15-4 første ledd ha sivilstatus ugift, skilt eller separert. Det legges allikevel til grunn at stønad etter folketrygdloven kapittel 15 kan gis til gjenlevende som etter dødsfallet får barn som avdøde ikke er far/mor til og som ikke har rett ytelser etter folketrygdloven kapittel 17. Det samme må gjelde tilfeller hvor gjenlevende etter dødsfallet overtar omsorgen for egne særkullsbarn. Det er i disse tilfellene ikke dødsfallet eller situasjonen som gjenlevende som er stønadsgrunnlaget og det følger av kommentarene til § 17-6 at en gjenlevende som ikke har rett til pensjon ikke har rett til overgangsstønad i slike tilfeller. Selv om forsørgeren har ”feil” sivilstatus kan det legges til grunn at vedkommende er å anse som ugift i relasjon til den andre av foreldrene til det aktuelle barnet og at stønad etter folketrygdloven kapittel 15 kan gis. Det vises til at sivilstatusen som gjenlevende ikke lar seg endre med mindre vedkommende gifter seg igjen.
Det presiseres at ovennevnte unntak ikke omfatter gjenlevende med omsorg for små barn som ikke har rett til ytelser etter folketrygdloven kapittel 17 fordi inngangsvilkårene ikke er oppfylt. Dette vil være tilfeller hvor den gjenlevende har omsorg for fellesbarn, eventuelt venter barn med avdøde eller har omsorg for avdødes særkullsbarn, men som ikke har rett til ytelser etter folketrygdloven kapittel 17 fordi inngangsvilkårene ikke er oppfylt. Det vil også være tilfeller hvor gjenlevende ved dødsfallet har omsorg for egne særkullsbarn født før (eventuelt under) ekteskapet, men som ikke har rett til ytelser etter folketrygdloven kapittel 17 fordi inngangsvilkårene ikke er oppfylt.
[Tilføyd 2/06]
Det presiseres at ”unntaket” fra kravet til formell sivilstatus i § 15-4 bare gjelder gjenlevende. Det er i denne forbindelse ikke tilstrekkelig at vedkommende er registrert med slik status i folkeregisteret. Det må på samme måte som når det gjelder ytelser etter folketrygdloven kapittel 17 dokumenteres at vedkommende faktisk er gjenlevende. I motsatt fall vil man kunne risikere å gi stønad til en som i realiteten er gift, men som av en eller annen grunn står registrert med feil sivilstatus i folkeregisteret. Det vises til kommentarene til § 17-2 når det gjelder kravet til dokumentasjon. Saksbehandler må i denne forbindelse eventuelt innhente bistand fra andre fagpersoner når det gjelder forståelsen av rutiner og retningslinjer.
[Tilføyd 2/06]
Stønad etter folketrygdloven kapittel 15 kan bare gis i tilfeller hvor barnet blir født etter dødsfallet og hvor avdøde ikke er den andre av barnets foreldre, eventuelt dersom det skulle forekomme tilfeller hvor forsørgeren etter dødsfallet overtar omsorgen for egne særkullsbarn.
I saker hvor alle involverte parter har tilknytning til Norge, kan folkeregisterets opplysninger om hvem som er det aktuelle barnets juridiske foreldre uten videre legges til grunn. Dersom barnets mor føder barnet etter ektefellens død, blir ektefellen å regne som far til barnet etter barneloven § 3 dersom ”hun kan ha blitt med barn før han døde” og han blir registrert som far i folkeregisteret. Dette må legges til grunn inntil farskapet eventuelt endres dersom det er slik at en annen er barnets far. Er ikke avdøde registrert som far, kan det dermed også legges til grunn at han ikke er den andre av barnets foreldre. I tilfeller hvor søkeren påberoper seg å ha overtatt omsorgen for egne særkullsbarn etter dødsfallet må det fremlegges dokumentasjon, for eksempel bekreftelse fra den som tidligere har hatt omsorgen.
I tilfeller med tilknytning til utlandet kan det være problematisk å få verifisert opplysninger om hvem som er det aktuelle barnets foreldre. Når det gjelder spørsmålet om søkeren er barnets far/mor, jf § 15-5 første ledd, må NAV forvaltning legge til grunn det samme kravet til dokumentasjon som i saker hvor det kreves barnetillegg. I tilfeller hvor dødsfallet er dokumentert og barnet er født så kort tid etter at avdøde kan være barnets far, må NAV forvaltning kunne legge til grunn det samme kravet til dokumentasjon for at avdøde ikke er barnets far som når det i forbindelse med barnepensjon skal godtgjøres at avdøde var barnets far/mor. Det samme må gjelde tilfeller hvor det kan være aktuelt å gi stønad fordi søkeren har overtatt omsorgen for egne særkullsbarn først etter dødsfallet. Saksbehandler må også i de ovennevnte tilfellene eventuelt innhente bistand fra andre fagpersoner i NAV når det gjelder forståelsen av rutiner og retningslinjer.
Etter denne bestemmelsen er faktisk samlivsbrudd likestilt med formell separasjon når det er reist sak om separasjon eller skilsmisse, og det er gått minst seks måneder siden saken ble reist. Bestemmelsen er begrunnet med at forsørgeren ikke skal “bære ansvaret” for lang behandlingstid.
I paragrafens tredje ledd er det gitt bestemmelser om når en sak anses for å være reist.
Etter denne bestemmelsen er faktisk samlivsbrudd likestilt med formell separasjon når det er reist sak om separasjon eller skilsmisse, og det er gått minst seks måneder siden det forelå begjæring om mekling for meklingsinstansen etter ekteskapsloven. Denne bestemmelsen er også begrunnet med at forsørgeren ikke skal “bære ansvaret” for lang behandlingstid.
I paragrafens tredje ledd er det gitt bestemmelser om når en sak anses for å være reist.
Etter denne bestemmelsen er faktisk samlivsbrudd likestilt med formell separasjon når det er reist sak og det har gått minst ett år siden samlivsbruddet.
I paragrafens tredje ledd er det gitt bestemmelser om når en sak anses for å være reist.
[Endret 11/09]
Etter denne bestemmelsen er faktisk samlivsbrudd likestilt med formell separasjon når det er gått minst ett år siden samlivsbruddet og spesielle forhold har gjort det vanskelig å reise sak.
Etter praksis er det f.eks. lagt til grunn at manglende søksmålskompetanse etter ekteskapsloven § 30 b er et slikt spesielt forhold. Forholdet må bekreftes av domstol eller advokat. Likestillingen gjelder bare så lenge det/de spesielle forhold er til stede. I tilfeller der søksmålskompetanse mangler, vil derfor likestillingen bare gjelde frem til det tidspunkt søksmålskompetanse oppnås.
Uenighet om separasjon/skilsmisse, skifte, barnefordeling e.l. har ikke vært ansett som spesielle forhold. Det samme gjelder i tilfeller hvor adskillelsen skyldes fengselsopphold eller flyktningesituasjon.
Det forekommer tilfeller hvor det påberopes at religiøse forhold er årsak til at sak ikke er reist. I NOU 1986:2 ”Innstilling til ny ekteskapslov” står det blant annet:
“Ektefellene kan leve separert så lenge de ønsker, de behøver i det hele tatt ikke følge opp separasjonen med et krav om skilsmisse. Denne adgang til å leve varig separert tilfredsstiller for øvrig et særlig behov hos katolske ektefeller, idet den katolske kirke aksepterer separasjon, men i prinsippet ikke skilsmisse.”
På bakgrunn av det som er sagt i innstillingen, vil det vanligvis ikke foreligge et spesielt forhold dersom årsaken til at sak ikke er reist er religiøst begrunnet.
Etter denne bestemmelsen anses sak om separasjon eller skilsmisse tidligst reist når det foreligger stevning for domstolene eller begjæring overfor fylkesmannen. Det er lagt til grunn at sak ikke er reist dersom stevningen eller begjæringen avvises.
Det fremgår av det ovenstående at det er snakk om sak reist i Norge.
For at det skal kunne legges til grunn at sak om skilsmisse er reist i utlandet, må det legges frem fyldestgjørende dokumentasjon for dette. Det kan være stevning, bekreftelse fra domstol/rettsinstans eller annen dokumentasjon som klart viser at sak om skilsmisse er reist. Dokumentet må i den grad det er nødvendig være oversatt til norsk av autorisert translatør, og en advokat e.l. må garantere for at det dreier seg om sak om skilsmisse i det aktuelle landet.
Søkeren har plikt til å melde i fra hvis saken trekkes tilbake.
For at det skal kunne legges til grunn at sak om separasjon er reist, må det dreie seg om sak i Danmark eller Sverige. Sammenlign det som er sagt ovenfor om utenlandske separasjoner. Kravene til dokumentasjon er som for sak om skilsmisse nevnt ovenfor.
Med hjemmel i lovens § 21-12 sjette ledd kan departementet bestemme at visse vedtak etter folketrygdloven skal unntas fra anke til Trygderetten. Sosial- og helsedepartementet har den 15. april 1997 gitt “Forskrift om unntak fra anke til Trygderetten”.
I henhold til ovennevnte forskrift kan ikke vedtak etter folketrygdloven § 15-4 andre og tredje ledd om likestilling av faktisk samlivsbrudd med separasjon ankes inn for Trygderetten. Slike vedtak påklages etter forvaltningslovens bestemmelser til overordnet forvaltningsorgan. Klagefristen er imidlertid seks uker, jf. folketrygdloven § 21-12 syvende ledd. Klageorganets avgjørelse er endelig og kan ikke overprøves av Trygderetten.